Справа № 596/1123/19 
Провадження № 22-ц/4808/745/21
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківськийапеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 квітня 2021 року у складі судді Шишка О.А., постановлену в с.Богородчани, у справі запозовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно письмової розписки від 20.10.2018 року він позичив відповідачеві ОСОБА_1 50000 доларів США, які останній зобов`язався повернути йому до 31.12.2018 року, однак не повернув, що стало підставою звернення до суду із позовом.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики від 20.10.2018 року, а саме: 50 000 доларів США – сума позики та 2424,65 доларів США заборгованість по відсоткам за період з 01.01.2019 року 12.08.2020 року.
27.01.2021 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до відповідача, в якій зазначив, що в ході судового розгляду даної справи позивач  ОСОБА_2 вказав, що розписка від 20.10.2018 року була надана ОСОБА_1 , однак ця розписка фактично зафіксувала заборгованості по інших розписках півтора-двохрічної давності, а по розписці від 20.10.2018 року відповідач жодних грошових коштів від позивача не отримував.
Під час надання пояснень адвокатом ОСОБА_2 – ОСОБА_3 було надано розписки: від 08.10.2012 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 15000,0 доларів США з терміном повернення до 30.10.2012 року; від 20.07.2012 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 14500,0 євро з терміном повернення 4500,0 євро до 20 серпня, а 10000,0 євро – до 05 вересня; від 27.02.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 трактор МТЗ 92 2011 року випуску.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що розписка від 20.10.2018 року була написана ним під тиском, а кошти, позичені у ОСОБА_2 згідно попередніх розписок за 2012 рік, він повернув до березня 2018 року, так після 2012 року він передав ОСОБА_2 дерев`яний будинок розмірами 8 на 12 на суму приблизно 27 000,0 доларів США.
Крім того, впродовж трьох років часу, починаючи з 2012 року, ОСОБА_1 замість ОСОБА_2 сплачував грошові кошти в сумі по 1000,0 доларів США щомісячно по кредиту за автомобіль марки Toyota в Правексбанк.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що в цілому на рахунок ОСОБА_2 він особисто перерахував 200 000,00 грн. Так само ОСОБА_2 було повернуто кошти за трактор МТЗ-92 в сумі 11000,0 доларів США.
Також ОСОБА_2 надав пояснення, що в рахунок отриманих запасних частин в Маніту (автонавантажувач) ОСОБА_1 надав 33 куби дошки на суму 97 000,0 грн.
ОСОБА_1 вказав також, що 27.07.2020 року ОСОБА_2 дав розписку на виконання договору купівлі-продажу трактора МТЗ-92 та причіпа марки «2ПТС-4М» за ціною 13000,0 доларів США. У розписці ОСОБА_2 ствердив, що він отримав у повному обсязі кошти за транспортний засіб МТЗ-92 та зобов`язався укласти з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу причіпа «2ПТС-4М», однак до цього часу не вчитив жодних дій на виконання розписки.
Посилаючись на вище зазначені, а також інші обставини, що стосуються взаєморозрахунку між сторонами, позивач за зустрічним позовом просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути борг в розмірі 200000 грн, зобов`язати ОСОБА_2  повернути 33 куби дошки на суму 97000 грн, а також стягнути з  ОСОБА_2  1000 доларів США, що еквівалентно 28200 грн. за переданий причіп марки «2ПТС-4М».
Ухвалою Богородчанського районного суду від 05 квітня 2021 року зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 
ОСОБА_1 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права.
Апелянт вважає, що обидва позови є взаємопов`язаними, оскільки стосуються правовідносин, які виникли з приводу укладення договору позики від 20.10.2018 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що розписка від 20.10.2018 року надана ним під тиском і фактично цією розпискою зафіксовано заборгованість за попередніми розписками за 2012 рік. Апелянт посилається на обставини, зазначені ним у зустрічній позовній заяві щодо взаєморозрахунків між сторонами та стверджує, що заборгованість по розписках від 2012 року ним погашена. Натомість позивач за первісним позовом не виконав умов розписки від 27.07.2020 року.
З наведених підстав просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що первісний позов стосується правовідносин сторін, які виникли з приводу укладення 20.10.2018 року договору позики. Спір же за зустрічним позовом, як у ньому зазначається, стосується взаємовідносин сторін пов`язаних із здійсненням сторонами різного роду господарських операцій. Отже, вимоги за первісним та зустрічним позовами не є взаємопов`язаними, оскільки вони не виникають з одних правовідносин і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову виключає підставу первісного позову чи навпаки, а тому задоволення вимог однієї з сторін виключає задоволення вимог іншої сторони.
За приписами ч.3 ст.193 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. 
Встановлено, що предметом первісного позову  ОСОБА_2 є стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 20.10.2018 року. 
Водночас ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові вказує на обставини взаєморозрахунків між сторонами спору за розпискою від 20.10.2018 року, яка зі слів ОСОБА_1 , підсумовує заборгованість за розписками за 2012 та 2019 роки.
Крім того, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що розписки від 27.02.2019 року та від 20.07.2020 року  стосуються відчуження  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  трактора МТЗ-92 та причіпа марки «2ПТС-4М», містять умови щодо передачі-отримання коштів за вказані транспортні засоби та умови укладення договору купівлі-продажу причіпа марки «2ПТС-4М».
Отже, з наведеного вбачається, що первісні та зустрічні позовні вимоги взаємопов`язані між собою, оскільки при розгляді даних позовів підлягають встановленню обставини щодо змісту та розрахунків між сторонами за розписками від 08.10.2012 року, 20.07.2012 року, 27.02.2019 року, 20.10.2018 року та від 20.07.2020 року, а також щодо фактичного погашення/непогашення заборгованості за цими розписками. Їх окремий розгляд може призвести до неправильного встановлення обставин у справі, що в свою чергу , вплине на вирішення спорів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, постановив оскаржувану ухвалу, чим допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до положень ст.379 ЦПК України є безумовною підставою для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Богородчанського районного суду від 05 квітня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач:                                                                Василишин Л.В.
Судді:                                                                                Горейко М.Д.
                                                                               Максюта І.О.