П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13112/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №155250009116 від 28.09.2020р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 1.09.1994р. по 7.08.1997р. в Одеському державному університеті ім. I.I. Мечнікова до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугою років;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 25.09.2020р. з розрахунку 84% заробітної плати, відповідно до розрахункових листів наданих згідно листа Прокуратури Одеської області №18-356вих20 від 2.06.2020р., без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 5.11.1991р. №1789-ХІІ з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993р. у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ, з подальшими її перерахунками.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25.09.2020р. він звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення пенсії за віком згідно ст.86 ЗУ "Про прокуратуру". 
За результатом розгляду зазначеної заяви, 28.09.2020р. ГУ ПФУ в Одеській області  прийнято рішення за №155250009116, яким відмовлено у призначені пенсії. 
Позивач не погодившись із оскаржуваним рішення звернувся в суд із відповідним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №155250009116 від 28.09.2020р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 1 вересня 1994р. по 30 червня 1999р. в Одеському державному університеті ім. I.I. Мечнікова до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугою років.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 25.09.2020р., відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 5.11.1991р. №1789-ХІІ з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993р. у редакції  Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 681,6грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у позові, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що не призначення позивачу пенсії за віком за наявності стажу роботи, встановленого ст.50-1 ЗУ №1789-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення позивача на службу в органи прокуратури, є втручанням у його майнові права у розумінні ст.1 Першого протоколу.  
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, перевірки доказів, у зв`язку чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує частково та приймає у відповідній частині нову постанову, з наступних підстав.
Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що у період з 1.09.1994р. по 30.06.1999р. ОСОБА_1 навчався в Інституті соціальних наук Одеського Державного університету ім. І.І. Мечникова за спеціальністю "міжнародні відносини».
Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.22-32), позивач:
- з 8.08.1997р. по 27.02.2001р. працював на посаді інспекторка в Іллічівській митниці ДМС України;
- з 28.02.2001р. по 28.02.2003р. працював на посаді інспектора Чорноморської регіональної митниці ДМС України;
- 5.03.2003р. по 2.11.2015р. працював на посаді прокурора в Прокуратурі Одеської області;
- з 4.12.2015р. по 30.09.2017р. працював на посаді заступника директора з юридичних питань ТОВ "Навчальний центр фахівців морського транспорту";
- з 15.01.2018р. працює на посаді начальника складського господарства ТОВ "Аквеа" (по теперішній час).
25.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області, в якій просив призначити пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 ЗУ "Про прокуратуру".
Однак, 28.09.2020р. ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення за №155250009116 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до ст.86 ЗУ "Про прокуратуру", оскільки стаж позивача не відповідає стажу, зазначеному в п.1 ст.86 ЗУ "Про прокуратуру".
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного рішення пенсійного фонду, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, судова колегія виходить з наступного. 
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015р. визначалися ЗУ "Про прокуратуру"  від 5.11.1991р. №1789-ХІІ.
Відповідно до ст.50-1 ЗУ  "Про прокуратуру"  прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих  прокуратури  не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам  прокуратури  пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Однак, 1.04.2015р. набрав чинності ЗУ  "Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2.03.2015р. №213-VIII, яким у п.5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема,  «Про прокуратуру».
Зазначений у п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» ЗУ  «Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1.06.2015р. прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми ЗУ  "Про прокуратуру"  №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Таким чином, з системного аналізу п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» ЗУ №213-VIII колегія суддів дійшла висновку  про  те, що ним скасовані чинні станом на 1.06.2015р. норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до ЗУ "Про прокуратуру" від 5.11.1991р. №1789-ХІІ.
Разом з тим, 15.07.2015р. набрав чинності ЗУ  "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VII відповідно до пп.1 п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого норми ЗУ  "Про прокуратуру"  від 5.11.1991р. №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема частин 3, 4, 6 та 11 ст.50-1.
Положеннями ст.86 ЗУ  "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників  прокуратури,  які і були чинними на час звернення позивача із заявою  про  призначення пенсії.
Про  чинність ЗУ  "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, ЗУ  "Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3.10.2017р. №2148-VІІІ, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що норми ст.86 ЗУ  "Про прокуратуру"  щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до ЗУ  "Про  пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зміни вносились і безпосередньо до ст.86 ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, зокрема, ЗУ  "Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.12.2017р. №2249-VІІ, ЗУ від 6.12.2016р. №1771- VІІ.
Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст.86 ЗУ "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015р. та є чинним.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою  про  призначення пенсії, а саме: 25 вересня 2020р. до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме норми ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VІІ, а не ст.50-1 ЗУ  "Про прокуратуру"  від 5.11.1991р. №1789-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11.06.2020р. по справі №265/2627/17 та від 18.03.2020р. по справі №310/7064/16-а.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За правилами ст.86 ЗУ  "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1.10.2019р. по 30.09.2020р. - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою  про  призначення пенсії позивач не мав вислуги років 24 роки 6 місяців, що є обов`язковою умовою для призначенні пенсії відповідно до ст.86 ЗУ "Про прокуратуру"  від 14.10.2014р. №1697-VII.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стаж позивача недостатній для призначення пенсії на підставі ст.86 ЗУ  "Про прокуратуру"  №1697-VII, а в період дії ст.50-1 ЗУ  "Про прокуратуру"  №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції  про  протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні такої пенсії позивачу.
Крім того, з доводів позивача та мотивів суду першої інстанції вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень ст.50-1 ЗУ  "Про прокуратуру"  №1789-ХІІ, в редакції ЗУ №2663-ІІІ від 12.07.2001р. позивач та суд першої інстанції пов`язували з тим, що ця норма права (у зазначеній редакції) діяла під час роботи позивача в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття ЗУ  "Про прокуратуру" №1697-VII призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить  про  звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.
Разом з тим, щодо таких обґрунтувань та доводів позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, то колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№43331/12) законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат,  про  що зазначено в рішенні цього суду у справі "КйартанАсмундсон проти Ісландії" (KjartanАsundsson v. Iceland №60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Отже, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії ОСОБА_1 , діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений нормами чинного законодавства, оскільки на момент звернення до пенсійного органу позивач не мав достатньої вислуги років, що виключає можливість призначення йому пенсії.
Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок  про  необхідність задоволення позову у спосіб, що заявлений позивачем.
За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021р. - скасувати.
Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                    О.В.Яковлєв