Номер провадження: 22-ц/813/2674/21 
Номер справи місцевого суду: 521/16994/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Кузьмук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Малиновського районного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій вона просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви заявник посилалась на наступне.
Вона, ОСОБА_1 , 15.02.2008 року здійснила купівлю квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 63,7 кв. м. вартістю 60000 доларів США, та отримала кредит в АКБ «Укрсоцбанк» для оплати недостатньої суми за квартиру у розмірі 50000 доларів США, по якому було сплачено близько 40000 доларів США.
Також, заявник вказала, що 27.09.2020 року співробітники АТ «Альфа-Банк», посилаючись на те, що вони купили право вимоги за кредитом у АКБ «Укрсоцбанк», без будь-яких на те правових підстав вигнали з квартири ОСОБА_1 та на квартиру встановили сигналізацію.
Крім того, нею також вказано, що 09.10.2020 року їй стало відомо, що рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту, підписаного 11.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк».
На думку заявника, вказані дії співробітників АТ «Альфа-Банк» є незаконними та суперечать діючому законодавству.
При поданні заяви про забезпечення позову до його подання заявник вказує, що предметом майбутнього позову будуть вимоги визнання протиправною та скасування державної реєстрації квартири за АТ «Альфа-Банк», скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 34512422 про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру.
З огляду на викладене, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, вказаних в ст. 150 ЦПК України, може призвести до відчуження АТ «Альфа-Банк» квартири АДРЕСА_1 , та, оскільки вона заперечує право власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» то має намір подавати відповідний позов щодо захисту її права власності, просить заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову, а саме:
накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
В іншій частині заяви - відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано представником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали.
При цьому посилаючись на те, що апелянт є іпотекодержателем вказаного нерухомого майна та вжиття заходів забезпечення у вказаній справі є порушенням прав апелянта.
Вказує, що ні в заяві про забезпечення позову, ні в ухвалі про забезпечення позову не відображено обґрунтування такого інструменту забезпечення позову, як накладення арешту.
Наголошує, що аналізуючи існуючі правовідносини між сторонами та спірну ухвалу про забезпечення позову можливо акцентувати увагу, що позовні вимоги не є майновими та відсутній взаємозв`язок між застосованим забезпеченням позову, шляхом накладення арешту.
Судом першої інстанції також не було застосовано зустрічне забезпечення позову та заява не містить таких пропозицій.
ОСОБА_1 не було доведено необхідність застосувати саме такий вид забезпечення позову.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2020 року було залишено без руху, у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору.
19 січня 2020 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду представником АТ "Альфа-Банк" адвокатом - Борщенко К.Ю. подано заяву якою усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 20.01.2021 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду. 
Сторони до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про забезпечення позову виходив з того, що є підстави для такого забезпечення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно із пунктом 2 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зобороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Як вже зазначалось, при поданні заяви про забезпечення позову до його подання заявник вказує, що предметом майбутнього позову будуть вимоги визнання протиправною та скасування державної реєстрації квартири за АТ «Альфа-Банк», скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 34512422 про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру.
З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №692/Ф03.7/091, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США зі сплатою 12,50 відсотків річних.
У якості забезпечення виконання умов кредитного договору 15.02.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. та зареєстрованим в реєстрі за №521.
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, предметом є двокімнатна квартира, загальною площею 63,7 метрів квадратних, житловою площею 35,7 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 04.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було внесено відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», підстава для державної реєстрації - передавальний акт, серія та номер: б/н, виданий 11.10.2019 року, видавник: АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк».
Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що у разі відчуження об`єкту нерухомого майна невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення дійсно може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на недоведеність заявником ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову, оскільки підставою для забезпечення позову є не докази, які підтверджують ризики невиконання рішення суду, а обґрунтоване припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких має намір звернутися позивач.
Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи і ґрунтуються на припущеннях. У той час, як забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. (висновок Верховного Суду, постанова №6-846цс16 від 17.10.2018 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом зустрічного забезпечення, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком, в зв`язку із відсутністю передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення.
Колегія суддів також звертає увагу, що задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, та не порушує права відповідача щодо володіння та користування цим майном, а лише тимчасово (до вирішення спору по суті) обмежує його в розпорядженні зазначеним майном.
Доводи апелянта в скарзі не спростовують обґрунтованих висновків суду про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір та існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, колегія суддів вважає, що обрані заходи є цілком співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір про визнання договорів недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» – залишити без задоволення. 
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                          О.М. Таварткіладзе

С.О. Погорєлова