Ухвала
 
02 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 756/2399/18
провадження № 61-14182св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики. Просила суд визнати недійсними договір безпроцентної позики грошей № 12/13 від 22 грудня 2013 року та договір позики № 09-10/14 від 09 жовтня 2014 року, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 
2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 
19 червня 2019 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
19 255,00 грн судових витрат.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 000,00 грн судових витрат.
23 липня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року.
01 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року.
04 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 
14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року.
У вересні та жовтні 2019 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано відзиви на касаційні скарги, в яких зроблені попередні заяви про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку 
з переглядом цієї справи судом касаційної інстанції відповідно до частини 
8 статті 141 ЦПК України.
Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишено без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року (щодо перегляду додаткового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року), додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, задовольнено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року (щодо перегляду додаткового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року) та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року скасовано. Справу № 756/2399/18 в частині стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
09 квітня 2021 року до Верховного Суду представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи 
у суді касаційної інстанції.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК Українищодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити 
у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі 
№ 817/1889/17. 
Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), залишила без розгляду заяву відповідачки про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу з огляду на пропуск нею строку для подання доказів понесених витрат. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 
у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску,що 
є підставою для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України (див. пункт 53, 57 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 
19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).
Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та без клопотання про поновлення такого строку.
У зв`язку з цим заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн слід залишити без розгляду.
Керуючись статтями 141, 126, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції,залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                     В. І. Крат 
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук