ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4983/21 Справа № 215/5888/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: держава Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, ухваленого суддею Квятковськаим Я.А. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю у розмірі 735 700 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що він неотримав відповіді на своє звернення від 03.04.2019 року вх.№ С-287 до виконавчого комітету ради. 
У подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 адміністративний позов  ОСОБА_1  до Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виразилась у неповному розгляді заяви  ОСОБА_1  від 03.04.2019 року вх. №С-287 по суті звернення та міститься у листі від 03.04.2019 року, зобов`язано Виконавчий комітет Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради повно та всебічно розглянути заяву  позивача від 03.04.2019 року вх.№С-287 та надати на цю заяву  обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України. 
Оскільки право на інформацію було порушено відповідачем під час виконання ним владних (управлінських) функцій та службових обов`язків, то наслідками цих протиправних дій стало спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює в 735 700 грн., вказує, що неправомірна поведінка відповідача переповнює життя позивача негативними емоціями, викликає у нього психологічне напруження у зв`язку з очікуванням законної відповіді.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року задоволенні позову  ОСОБА_1  до держави України в особі виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, відмовлено у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених судом обставинам справи, ставить питання про його скасування.
При цьому, скаржник зазначає, що суд відмовився належно проводити аналіз наведених ним норм закону, рішення не ґрунтується на засадах верховенства права.
На думку ОСОБА_1 суд хибно не приймає належний доказ – визнане рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року у справі 3215/2971/19, протиправно допустив протиправну бездіяльність.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач, виконком Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, вказує на безпідставність і необґрунтованість апеляційної скарги. Наголошує на тому, що виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради в повному обсязі виконано рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року у справі №215/2971/19, підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Просить рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
05.05.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено , що позивач ОСОБА_1 звернувся до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Солода В.М. із заявою від 03.04.2019 про реагування у сфері медичного забезпечення ОСОБА_2 (а.с. 3). На вказане звернення позивач відповіді не отримав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради, яка виразилась у неповному розгляді заяви (запиту) ОСОБА_1 від 03.04.2019 року вх. №С-287 по суті звернення та міститься у листі від 03.04.2019 року, зобов`язано Виконавчий комітет Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради повно та всебічно розглянути заяву (запит) позивача від 03.04.2019 року вх.№С-287 та надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України, в іншій частині позовних вимог, відмовлено (а.с.4-10).
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 заяву  ОСОБА_1 від 03.04.2019 року вх.№С-287 розглянуто відповідачем та надіслано відповідь позивачу ( а.с.27,29-30,31).
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві в задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_1  не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується із доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Норми ч.1 ст.1167 ЦК України визначають: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди – і серед інших, – наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною – є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова ВС від 13.05.2020 у справі №638/8636/17-ц).
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. 
Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (Постанова ВП ВС від 08.04.2020 у справі №180/1560/16-а).
Також відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВС від 05.05.2020 у справі №759/7011/18, фактично підставою для застосування спеціального виду відповідальності, визначених статтями 1173, 1174 ЦК України, є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування збитків, зокрема моральних, громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ч.2-4 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності, достовірності , достатності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
При цьому, доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Наявність самого факту визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними є недостатнім у такій категорії справ.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду від 04 березня 2020 року по справі №815/2215/15 та від 29 квітня 2020 року по справі №818/1371/17.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду справи на підставі досліджених доказів, наданих сторонами по справі дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем  ОСОБА_1  завдання йому моральної шкоди відповідачем, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними не є достатнім доказом спричинення моральної шкоди.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.
Головуючий

Судді: