ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7149/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року (суддя Озерянська С.І., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 07.10.2020 року) у адміністративній справі №160/7149/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), суд, -

в с т а н о в и в:
          У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року на суму 21030,90 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року на суму 23785,08 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2020 року №0005435040 на суму 16879,76 грн.; стягнути на його користь з рахунку відповідача, на якому обліковуються  кошти єдиного внеску, штрафів та пені 43517,12 грн. зайво сплаченого ним єдиного внеску.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року позовні вимоги задоволено частково; визнані протиправними та скасовані: вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року на суму 21030,90 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року на суму 23785,08 грн., рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2020 року №0005435040 на суму 16879,76 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення від 15.01.2020 року №0005435040  про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску змінити (доповнити) згідно доводів апеляційної скарги; рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути на його користь  з рахунку відповідача, на якому обліковуються кошти єдиного внеску, штрафів та пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску, 26637,36 грн. єдиного внеску та 16879,76 грн. штрафних санкцій й пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Свої вимоги обґрунтував тим, що суд не надав оцінки всім заявленим ним підставам позову, що мають значення для справи, окремі норми матеріального права застосовано судом неправильно; суд порушив його право на ефективний судовий захист, незаконно переклавши вирішення питання стягнення на розсуд адміністративного органу. Апелянт зазначив, що судом не було враховано, що на момент прийняття відповідачем рішення від 15.01.2020 року, він вже не був учасником правовідносин щодо нарахування йому та подальшої сплати єдиного внеску, штрафів та пені, оскільки з 13.12.2019 року не мав статусу ФОП, тобто не був страхувальником. Проведена перевірка даних інтеграційної системи та винесення рішення відносно нього як ФОП та платника єдиного внеску мали місце після виключення запису про нього як про ФОП. Апелянт зазначав, що станом на січень 2020 року у нього не було обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Апелянт зазначав, що доданий до матеріалів справи розрахунок штрафних санкцій до рішення не підписаний посадовою особою. Апелянт зазначав, що прийнявши рішення про визнання протиправними та скасування вимог та рішення, суд помилково зазначив, що в цілях повернення коштів єдиного внеску та штрафних санкцій й пені він має звернутися до адміністративного органу із заявою згідно з Порядком №6 та відповідач буде за власним розсудом приймати рішення про повернення коштів. Апелянт зазначав, що судом невірно застосовано абзац другий ч.3 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якого суми коштів, безпідставно стягнені податковими органами з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків податкового органу в триденний строк з дня прийняття  рішення податковим органом або судом у зв`язку з безпідставністю їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені.  Апелянт зазначав, що кошти, які просив стягнути не підпадають під ознаки та процедуру повернення надміру чи помилково сплачених відповідно до Порядку №6, оскільки ці кошти зараховані не понад нараховані, не є такими, що зараховані на відповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено перебування позивача в статусі найманого працівника в КП «Дніпровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради», КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Сурсько-литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області» в періоди, за які було нараховано спірні вимоги та винесено рішення про застосування штрафних санкцій, зокрема: довідку (Форми ОК-5) від 15.04.2020 року за періоди з 1998 року по 2020 рік, а тому протиправними є вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року, № Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року. Суд зазначив, що згідно п.1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і спати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону, відсутність обов`язку позивача зі сплати єдиного соціального внеску при одночасному перебуванні в якості фізичної особи-підприємця та найманого працівника, і, як наслідок - протиправність вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року та № Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року, якими встановлено належні до сплати суми, є підставою для визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 15.01.2020 року № 0005435040. Суд зазначив, що Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6 передбачено процедуру повернення надміру сплачених сум єдиного внеску; згідно п.6 якого передбачено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення, встановленої форми, яка подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено кошти, та у разі надходження заяви про повернення коштів підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації. У разі задоволення такої заяви готується висновок, встановленої форми про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску встановленої форми. Суд не прийняв посилання позивача на ч.3 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки судом не було встановлено факту самостійного стягнення контролюючим органом з рахунків позивача сум нарахованого єдиного внеску, такі суми було сплачено позивачем самостійно та не було встановлено факту прийняття рішення податковими органами або судом про безпідставність стягнення таких сум.
Відповідно до частин 1, 2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 30.08.2005 року, про що внесено запис 22240000000015819 до Єдиного реєстру. 13.12.2019 року підприємницьку діяльність було припинено, про що внесено запис 2240060004015819.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 оскаржувались: вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року на суму 21030,90 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року на суму 23785,08 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2020 року №0005435040 на суму 16879,76 грн. на загальну 61695,74 грн., які рішенням суду першої інстанції скасовані.
З апеляційної скарги вбачається, що апелянт ОСОБА_1 погодився з підставами скасування вище вказаних вимог та рішення про застосування штрафних санкцій, однак, вважав, що судом першої інстанції не було враховано, що на момент прийняття відповідачем рішення від 15.01.2020 року, він не мав статусу ФОП, тобто не був страхувальником, а перевірка  як платника єдиного внеску після виключення  запису про нього як ФОП була незаконною, оскільки станом на січень 2020 року у нього не було обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. 
Суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2020 року №0005435040, зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4, частин 8, 11 ст.9, п.7 ч.11 ст.25 Закону України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції зокрема за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, податковим органом здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.
Згідно п.1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
З аналізу вище приведеного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що застосування фінансових санкцій (штрафів, пені) законодавець пов`язує з обов`язком сплачувати єдиний соціальний внесок своєчасно. Тобто винесення рішення про застосування штрафних санкцій пов`язане з несплатою (неперерахуванням) або несвоєчасною сплатою (несвоєчасним перерахуванням) єдиного внеску, а не з припиненням статусу фізичної особи-підприємця, який зобов`язаний сплатити наявний борг з єдиного внеску, у тому числі і після внесення запису про виключення запису про фізичну особу- підприємця. 
З аналізу викладених правових норм суд доходить висновку, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску.
Отже, враховуючи встановлену судом відсутність обов`язку позивача зі сплати єдиного соціального внеску при одночасному перебуванні в якості фізичної особи-підприємця та найманого працівника, і, як наслідок - протиправність вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року та № Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року, якими встановлено належні до сплати суми, суд першої інстанції зробив правильний  висновок про протиправність винесеного контролюючим органом рішення про застосування штрафних санкцій від 15.01.2020 року № 0005435040. 
Вирішуючи спір щодо стягнення на користь позивача з рахунку відповідача, на якому обліковуються кошти єдиного внеску, штрафів та пені у розмірі 43517,12 грн. зайво сплаченого ним єдиного внеску, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про передчасність заявлених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6, повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;            4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719. Повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення. У разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації. У разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності. Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, на підставі висновку підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє  його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України. Управління (відділення Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у заяві, відкритий у банку або органі Казначейства. 
Матеріалами справи встановлено, що  позивачем самостійно 13.12.2019 року сплачено 21030,90 грн. (погашення заборгованості по єдиному соціальному внеску, квитанція №0.0.1551349166.2), 03.01.2020 року  сплачено 8262,54 грн. (єдиний внесок для фізичних осіб, квитанція №0.0.1571824920.2), всього сплачено єдиного внеску - 29293,44 грн. та 22.01.2020 року сплачено 16879,76 грн. (штраф по єдиному соціальному внеску, квитанція №0.0.1592247593.2); всього на загальну суму 46173,20 грн.
У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.08.2020 року відповідач зазначило, що позивачем самостійно сплачено кошти у зв`язку із заборгованістю з єдиного соціального внеску 13.12.2019 року на суму 21030 грн.; 03.01.2020 року на суму 8262,54 грн.; 22.01.2020 року на суму 16879,76 грн. у зв`язку з чим вимога від 16.05.2019 року №Ф-11534-50/67 на суму 21030,90, вимога від 19.08.2019 року №Ф-11534-50/67 на суму 23785,08 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2020 року №0005435040 на суму 16879,76 грн. відкликані. 
У своїх поясненнях від 22.03.2021 року позивач обґрунтовував суму стягнення 43517,12 грн. зайво сплаченого ним єдиного внеску наступним: Передбачений законом мінімальний страховий внесок для підприємців: 2017 рік - 8448 грн.; 2018 рік - 9828,72 грн.; 2019 рік - 11016,72грн. Фактично сплачено позивачем (стягнені органом ДВС) суми згідно оспорених актів відповідача: єдиного внеску -  29292,54 грн.; штрафних санкцій й пені - 1687,79 грн.; сплата підтверджена відповідачем та персоналізованим обліком ПФУ. Періоди, за які роботодавець не сплачував за позивача мінімальний страховий внесок (згідно персоналізованого обліку): грудень 2018 року - 819,06 грн.; січень 2019 року -918,06 грн.; лютий 2019 року - 918,06 грн.; всього - 2655,18 грн. Різниця, заявлена позивачем до стягнення в судовому порядку: 29292,54 грн. - 2655,18 грн. = 26637,36 грн. єдиного внеску, а також 16879,76 грн. штрафних санкцій й пені; всього 43517,12 грн
Враховуючи вище вказане, вбачається, що сума сплаченого єдиного внеску та штрафних санкцій й пені згідно з квитанціями не одинакові.  Крім того, позивач обраховує суму, яку просить стягнути з відповідача як зайво ним сплачену, виходячи з сум, які підлягають сплаті згідно з законодавством, сплати штрафних санкцій й пені та періодів, за які роботодавець не сплачував за позивача мінімальний страховий внесок, тобто розмір зайво сплаченого єдиного внеску та штрафних санкцій й пені підлягають перевірці, який має здійснити відповідач, суд не має права на себе перебирати ці функції. 
Встановлено, що позивач не звертався із заявою встановленої форми до відповідача про повернення надміру сплачених сум.
Відповідно до п.4 ч.2,ч.4 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про передчасність заявленої вимоги у зв`язку з не додержанням позивачем Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів. Позивач не звертався до суду про визнання бездіяльності відповідача щодо неповернення йому надміру плачених сум єдиного внеску, а тому позовні вимоги про стягнення цих сум є передчасними. 
Щодо твердження позивача про необрання судом ефективного способу захисту його прав, суд апеляційної інстанції зазначає, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між порушенням прав та способом захисту цих прав. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6 встановлена процедура повернення надміру сплачених коштів, яка є обов`язковою для виконання як для контролюючого органу, так і для платника. Вказаний Порядок передбачає подання заяви платником, яку контролюючий орган зобов`язаний перевірити, надати висновок та за результатами відповідних дій повернути надміру сплачені кошти, або відмовити у поверненні, у зв`язку з цим, суд не наділений правом підміняти контролюючий орган.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у адміністративні справі №160/7149/20 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова