ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5277/21 Справа № 216/3490/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 
відповідач-Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, ухваленого суддею Онопченком Ю.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення моральної шкоди, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням.
В обґрунтування позову зазначив, що з 04.07.1990 він працював електрослюсарем підземником, прохідником підземником, гірником очисного забою у приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу». 
22.10.2012 звільнений у зв`язку з виходом на пенсію. Із загального стажу роботи 27 років 10 місяців 05 днів працював в умовах шкідливого фактору 24 роки 05 місяців 23 дні. 
Висновком Центральної лікарської експертної комісії від 21.08.2014 виданою клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук» мені було встановлено хронічне професійне захворювання: пневмоконіоз ЛН-І ступеня захворювання професійне. Як супутні діагнози вказано: гіпертонічна хвороба ІІ (АС), ст 2. Дифузний кардіосклероз. Ризик 3 (вис.) СН 0. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопія І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) Змішаний астигматизм. Ангіопатія сітківки. 
Висновком МСЕК від 15.04.2019 первинно позивачу було встановлено 10 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, строком з 08.04.2019 до 01.05.2020 з наступним переоглядом 01.04.2020, а з 18.05.2020 – визначена ступінь втрати працездатності – 15 % безстроково. 
Професійне захворювання виникло в результаті недосконалості технологічних процесів, перевищення концентрації пилу на робочому місці гірника очисного забою, невиконання у повному обсязі заходів по боротьбі з пилом. В результаті отриманих захворювань позивач щоденно відчуває болісні фізичні страждання, а саме: бронхіт, задишка під час руху та під час фізичних навантажень, кашель з виділенням гнійного мокротиння, біль у грудях після кашлю, хрипи, слабкість, головні болі, біль в області серця давлючого характеру. Для підтримання стану здоров`я позивач змушений лікуватися амбулаторно та стаціонарно. 
Крім фізичного болю позивачу також було завдано і моральних страждань, які проявилися у негативних змінах в його житті, можливості відновлення стану здоров`я. Моральну шкоду оцінює в розмірі 97922,18 грн., із розрахунку по 4000 грн. за кожен відпрацьований рік на підприємстві. Разом з тим, позивач вважає, що ним не було порушено строк позовної давності, оскільки медичний висновок ЦЛЕК про наявність професійного захворювання він отримав в 2014 році, проживав у м. Кіровське Донецької області, та у зв`язку з бойовими діями у Донецькій області був вимушений покинути своє місце мешкання, отримавши статус особи-переселенця. Після цього, отримання всіх необхідних документів для визначення ступеня втрат професійної працездатності затягнулося до 2019 року. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд задовольнити позов. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення моральної шкоди, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням задоволені частково. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду отриману у зв`язку з професійним захворюванням в розмірі 54000 грн. (п`ятдесят чотири тисячі гривень). 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісім сорок гривень вісімдесят копійок). 
В іншій частині позову відмовлено. 
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зміну рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та її збільшення до заявлених ним у позові вимог.
При цьому, в апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи, зазначені ним у позовній заяві та наводить розрахунки, визначеного ним розміру моральної шкоди та вказує на те, що за більш ніж 24 роки праці в умовах шкідливого факту, визначений ним розмір моральної в сумі 97 922,18 грн. з урахування ступеню втрати професійної працездатності 15% є цілком обґрунтованим та домірним його фізичним та моральним стражданням.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 04.07.1990 ОСОБА_1 працював у приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», та був звільнений 22.10.2012 у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.10, 11).
Висновком Центральної лікарської експертної комісії від 21.08.2014 № 28/1095 виданого клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук» позивачу було встановлено хронічне професійне захворювання: пневмоконіоз ЛН-І ступеня (а.с.12), супутніми діагнозами вказано: гіпертонічну хворобу ІІ (АС), ст 2. Дифузний кардіосклероз. Ризик 3 (вис.) СН 0. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопія І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) Змішаний астигматизм. Ангіопатія сітківки, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.14). 
Висновком МСЕК від 15.04.2019 первинно позивачу було встановлено 10 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, строком з 08.04.2019 до 01.05.2020 з наступним переоглядом 01.04.2020, а з 18.05.2020 – визначена ступінь втрати працездатності – 15 % безстроково (а.с.17,18). 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки позивач працював на підприємстві відповідача та отримав професійні захворювання у 1995 році, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, первинно в 1995 році позивачу встановлено стійку втрату працездатності, відтак йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки позивач працював на підприємстві відповідача та отримав професійні захворювання та наявності у зв`язку із цим підстав для стягнення моральної шкоди з роботодавця, який не забезпечив якісні та безпечні умови праці.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, з огляду на таке.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 4 статті 43, частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно із частинами 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. 
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). 
Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.
Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. 
Відповідно до Закону України «Про охорону праці» на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця на підприємстві відповідача, що підтверджено вказаним актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. 
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. 
Колегія суддів погоджується із визначеними судом першої інстанції розмірами відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, які визначені ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, його нервових переживань, обставини виникнення професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь втрати професійної працездатності, вперше з 15.04.2019 року – 10%, в подальшому з 18.05.2020 року ступінь втрати професійної працездатності встановлено 15% безстроково без встановлення групи інвалідності, тривалість роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до відшкодування моральну шкоду в розмірі 54000 грн., з розміром, якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
В зв`язку з чим, колегія судів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є надто заниженим. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: