ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 756/12016/20                                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Жук М.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 травня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Беспалов О.О., 
                                                  Ключкович В.Ю., 
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.,
          позивач                               ОСОБА_1 

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 01 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного Інспектора з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Панченка Володимира Миколойовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до головного Інспектор з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради  (КМДА) Панченка Володимира Миколайовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради  (КМДА) , в якому просив:
          - визнати дії головного Інспектор з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради  (КМДА) Панченка Володимира Миколайовича протиправними;
          - скасувати постанову серія АС №0000068076 від 07 вересня 2020 року  про накладення адміністративного стягнення  по справі про порушення Правил дорожнього руху;
          - стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 2014грн.44 коп., пов`язану зі сплатою штрафу, оплату послуг евакуатора та зберігання автомобіля на штрафмайданчику.
          Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
          Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
           Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що відповідачем у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису).
          З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 травня 2021 року.
          Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.
          Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
          У судове засідання відповідачі, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, не з`явилися та явку уповноважених представників не забезпечили та причини їх неявки суду не повідомили.
          Неявка відповідачів не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, тому суд ухвалив розглядати справу за наявною явкою.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що головним інспектором з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА) Панченком В.М. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № 0000068076 від 07.09.2020 року, згідно якої зазначено, що   ОСОБА_1 07.09.2020 року о 14 год. 20 хв. на пр-ту М. Бажана в м. Києві зупинив транспортний засіб «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_1  у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився менше 3 метрів, чим порушив п. 15.9 (д) ПДР, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
          Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді  штрафу в сумі 510 грн.
          Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду з позовом.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху не спростовано, а оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції частини третьої ст.122 КУпАП.
          Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України та оскаржувана постанова прийнята правомірно, а позовні вимоги  задоволенню не підлягають .
          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
          Порядок дорожнього руху на території України регламентується  Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353 та Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 ( далі - ПДР).
          Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
          Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
          Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.
          Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
          За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
          Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
          Відповідно до положень ст. 279-1 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
          Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
          Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
          Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
          Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
          Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).
          Як вбачається з матеріалів справи, інспектором з паркування Панченком В.М. здійснено фотофіксацію (із зазначенням дати, місця розташування транспортного засобу) вказаних обставин в кількості чотирьох зображень з різних ракурсів.
          Дослідивши наявні у матеріалах справи матеріали фотофіксації вчиненого правопорушення, колегія суддів зазначає, що з вказаних матеріалів вбачається, що відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, що не заперечує позивач та встановив суд першої інстанції.
          В свою чергу позивач стверджує, що відповідач протиправно видав за  дорожню розмітку визначену  п.1.1.Розділу 34 та Додатку 2 ПДР , в той час як в місці зупинки його транспорту малася інша розмітка (п.1.11): не  одна суцільна лінія, а дві паралельні лінії, одна з яких суцільна, а друга  переривчаста. Стверджував, що дорожня розмітка п. 1.11 дозволяє в`їзд і виїзд з місць стоянки і передбачена саме для зупинки транспортних засобів для  висадки/ посадки пасажирів. Таким чином, вважав, що до зазначеної розмітки не застосовується п.п. «д» п.15.9 ПДР . 
          Щодо зазначених доводів апелянта, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Відповідно до Правил дорожнього руху, зокрема п.8.1. визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
          Пункт 8.2 ПДР встановлює, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
          Відповідно до розділу 33 ПДР(додаток 1), місце стоянки та зона стоянки позначаються відповідно знаками 5.38 та 5.39.
          Знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.
          Знак 5.39 «Зона стоянки» визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.
           Відповідно до п. 8.5.1. ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з  пунктом 1 розділу 34  цих Правил.
          З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР, тобто, порушення приписів ПДР щодо правил дорожнього руху, врегульованих за допомогою дорожньої розмітки.
          Згідно пп. «д» п.15.9 ПДР України, забороняється зупинка транспортного засобу у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.
          Зазначена норма встановлює заборону зупинки транспортного засобу за наявності трьох самостійних умов, якщо відстань є меншою 3 метрів між транспортним засобом та:
1)          суцільною лінії розмітки;
2)          розділювальною смугою;
3)          протилежним краєм проїзної частини.
          Відповідно до розділу 34 ПДР(Дорожня розмітка) горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема така, що позначається суцільними лініями:
           1.1(вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг не віднесених за умовами руху до автомагістралей;
           1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою;
           1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху;
           1.4 - позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру;
           1.11 - поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік;
           1.28 - дублює зображення знака «місце стоянки».
          Колегія суддів звертає увагу на те, що пп. «д» п.15.9 ПДР не містить вказівки на дорожню розмітку , визначену  саме п.1.1 розділу 34 ПДР, а  дорожня розмітка 1.11 не визначає місця стоянки(зупинки)транспортних засобів, як на те вказує позивач. Такі місця позначаються відповідними дорожніми знаками, які можуть дублюватися розміткою 1.28.
          Разом з тим, оскільки дорожня розмітка, визначена п.1.11 розділу 34 ПДР  є розділювальною смугою, то її наявність на проїзній частині дороги обумовлює застосування заборон, визначених  пп. «д» п.15.9 ПДР.  
          З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що його транспортний засіб був розташований у місці спеціально призначеному для зупинки транспортних засобів  з метою висадки/посадки пасажирів та позначеному спеціальною дорожньою розміткою.
          В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів та обґрунтувань щодо протиправності оскаржуваної постанови.
          Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості доводів позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення частини 3 статті 122 КУпАП.
          Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
          Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б  були  підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити - без задоволення.                                Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року залишити - без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

           Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан

          Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю.Ключкович

          (повний текст постанови складено 26.05.2021р.)