ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4750/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.          
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Чернігівській області;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати йому до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи: з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити з 14.04.2020 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі статті 114 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, однак йому відмовлено за відсутністю необхідного страхового стажу підтвердженого документами, визначеними законодавством. Позивач вважає, що така відмова пенсійного органу є протиправною, оскільки спірний період роботи підтверджується записом у трудовій книжці та довідками, виданими підприємствами Луганської народної республіки.  
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи на шахті "Україна" п/о "Ворошиловградуголь" та шахті "Україна" п/о "Луганскуголь": з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції інстанції не взято до уваги, що уточнюючих довідок позивачем взагалі Головному управлінню не надано, а трудова книжка, на яку посилається суд, не місить інформації, яка б давала право на призначення пенсії відповідно до п. 20 Порядку. Звертає увагу суду, що довідки про підтвердження спеціального стажу видані Міністерством палива, енергетики та вугільної промисловості ЛНР, водночас, судом першої інстанції, проігноровано приписи Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII, якими передбачено, що будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами передбаченими частиною третьою статті 9 цього Закону, є недійсним і не створює правових наслідків.
За наведених обставин, апелянт стверджує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло в відповідності, в межах повноважень та у спосіб, що визначені нормами чинного законодавства, у той час як прийняте судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ,   виданий Перевальським РВ УМВС України в Луганській області 17.05.1999, місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 8-10).
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Ічнянської державної адміністрації Чернігівської області від 19.06.2018 № 0000245505 позивач взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа (а.с.10)
Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку№1 та надав такі документи:
- довідки філії "Шахта "НІКОНОР - НОВАЯ" Державного унітарного підприємства Луганської народної республіки "Центруголь" Міністерства топлива, енергетики та вугільної промисловості Луганської народної республіки (далі - "Шахта "НІКОНОР - НОВАЯ") від 27.07.2020 №271, №270, №272, №273, №274, №275,№276,№277,№116,№117 про підтвердження трудового стажу на шахті "Україна" п/о "Ворошиловградуголь" та шахті "Україна" п/о "Луганскуголь"; витяг з наказу №44 к від 20.07.1988 про прийняття на роботу; довідку про заробітну плату № 116 від 27.07.2020 (а.с.21-31);
- копія наказу шахта "Україна" від 04.07.1995 про затвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за списками №1, 2 (а.с.33);
- копія протоколу шахти "Україна" п/о "Луганскуголь" № 1 від 03.03.1995 засідання атестаційної комісії з визначенню професій відповідно до Списку №1 (а.с.34-37);
- копію трудової книжки НОМЕР_2 , в якій містяться записи стажу роботи за спірний період (а.с.38-40). 
За результатами розгляду заяви, відповідач надав відповідь, в якій відмовив позивачу у зарахуванні спірного періоду за відсутністю необхідного страхового стажу на пільгових умовах, підтвердженого документами, визначеними законодавством (а.с.11-12).
Позивач вважаючи вказану відмову суб`єкта владних повноважень протиправною звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог чинного законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Разом з тим, з дослідженої трудової книжки позивача, судом першої інстанції встановлено, що в ній належно відображено спірні періоди роботи позивача. Також, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 додано документи, видані підприємствами Луганської народної республіки на підтвердження стажу роботи позивачу у спірний період. При цьому, судом першої інстанції було враховано, що у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані   намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Отже, з огляду на зазначене та враховуючи, що періоди, за які надано довідки, цілком відповідають періоду робот відображених у трудовій книжці, довідки містять усі необхідні реквізити та видані органами, що розташовані на тимчасово окупованій території, так званої ЛНР, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача: з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996 підлягають задоволенню. Крім того, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції вирішив вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу періоду роботи на шахті "Україна" п/о "Ворошиловградуголь" та шахті "Україна" п/о "Луганскуголь": з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У свою чергу, згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, для оформлення пільгової пенсії необхідно надати до органів Пенсійного фонду трудову книжку та/або уточнюючу довідку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у трудовій книжці позивача (копія якої наявна в матеріалах справи) належно відображено спірні періоди його роботи.
Крім того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що періоди, за які надано довідки, цілком відповідають періоду робіт відображених у трудовій книжці позивача, довідки містять усі необхідні реквізити та видані органами, що розташовані на тимчасово окупованій території, так званої ЛНР.
Щодо посилання відповідача на неможливість врахування наданих позивачем довідок виданих підприємствами, установами та організаціями, які розташовані на тимчасово окупованій території України, слід зазначити таке.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону України від 20 березня 2003 року                 № 638-ІV "Про боротьбу з тероризмом" (зі змінами, внесеними Законом України від 05 червня 2014 року) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року населені пункти Перевальського району належать до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" (далі - Закон № 2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.
У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеного у постанові  від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17 у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Крім того, відповідач має враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідача - органу державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави видачі уточнюючої довідки про підтвердження трудового стажу підприємством, що розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже враховуючи інформацію, що міститься у наявних у справі документах та довідках, наданих позивачем на підтвердження спірних періодів роботи, а також враховуючи, що така інформація в повній мірі узгоджується з записами у трудовій книжці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача: з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996 підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах та не зарахування позивачу до пільгового стажу періоду роботи на шахті "Україна" п/о "Ворошиловградуголь" та шахті "Україна" п/о "Луганскуголь": з 18.07.1988 по 28.09.1988; 29.09.1988 по 06.11.1988; 28.03.1989 по 30.04.1989; 31.08.1991 по 06.04.1992; 07.04.1992 по 23.02.1995; 30.05.1995 по 25.06.1996. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідні дії відповідача не відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що відповідач діяв не у відповідності до норм чинного законодавства.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги (в оскаржуваній апелянтом частині) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О.Беспалов

                                                                                          І.О. Грибан