УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/3546/21
Провадження № 22-ц/4820/928/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року (суддя Карплюк О.І.) у цивільній справі за позовом міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У лютому 2021 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідачі не проводили у встановлені строки оплату послуг із теплопостачання, які надавались їм за адресою: АДРЕСА_1 , в межах встановлених норм та тарифів.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 28166,04 грн. боргу за послуги з теплопостачання та відшкодувати судовий збір.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року позов задоволено. 
               Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги із теплопостачання за період з 1 червня 2016 року по 31 грудня 2020 року в сумі 28166 грн. 04 коп. та судовий збір в сумі 2270 грн. 
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з відповідачів боргу за послуги з теплопостачання за період з 1 червня 2016 року по 1 лютого 2018 року в розмірі 8780,05 грн. та ухвалити нове рішення, яким у стягненні із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргу за послуги з теплопостачання за період з 1 червня 2016 року по 1 лютого 2018 року в розмірі 8780,05 грн. відмовити.
Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права та таким, що підлягає частковому скасуванню.
Посилається на те, що судом не надано правової оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 , викладених у відзиві на позов, та його заяві про застосування строків позовної давності. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Позивач звернувся до суду в лютому 2021 року, відтак ним пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за період з 1 червня 2016 року по січень 2018 року.
Згідно довідки заборгованості за спожиту теплову енергію по проведених платежах і нарахуваннях №3 від 22.01.2021, надану позивачем до позовної заяви, в період з 01.06.2016 по 31.12.2020 оплата послуг теплопостачання відповідачами здійснювалась частинами, в деякі місяці взагалі не здійснювалась. Отже, підстави для переривання строку позовної давності відсутні.
ОСОБА_1 було подано суду першої інстанції письмову заяву про застосування строків позовної давності, яка судом розглянута не була.
У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року – без змін.
Зазначає, що ухвалою місцевого суду від 15.02.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі ухвалено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем до суду було направлено відзив на позов з долученням заяви про застосування строків позовної давності. Позивач, ознайомившись з відзивом на позовну заяву, подав заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на норми законодавства та із зазначенням оплат, якими був перерваний перебіг строк позовної давності.
На думку позивача посилання апелянта на те, що суд повинен дослідити призначення платежів квитанцій на сплату житлово-комунальних послуг та історію оплат, є необґрунтованим з огляду на те, що відповідачами зазначені докази чи посилання на них суду не надавались, а у позивача відсутні.
Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №1 від 18.01.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 5).
Між МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з теплопостачання (а. с. 8-9).
Згідно наданої позивачем довідки №3 від 22.01.2021 заборгованість ОСОБА_2 за спожиту теплову енергію по проведених платежах і нарахуваннях за період з 01.06.2016 до 31.12.2020 становить 28166,04 грн. (а. с. 6). 
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі не проводили у встановлені строки оплату за наданні послуги з теплопостачання, а тому з них необхідно стягнути на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» борг за надані послуги за період з 1 червня 2016 року по 31 грудня 2020 року в сумі 28166 грн. 04 коп.
Відповідачі як власники квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мали обов`язок сплатити позивачеві їхню повну вартість.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.
Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
В силу вимог ст. 68 ч. 1 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 
Відповідно до вимог ст. 66 ч. 1 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). 
Відповідно до вимог ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. 
Відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.
Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що протягом вказаного періоду відповідачами здійснювалась часткова оплата послуг позивача, а отже строк позовної давності позивачем не пропущено.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Посилання апелянта на те, що судом не надано правової оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 , викладених у відзиві на позов, та його заяві про застосування строків позовної давності, не є підставою для скасування судового рішення. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було подано суду першої інстанції письмову заяву про застосування строків позовної давності, яка судом розглянута не була, апеляційним судом до уваги не беруться з підстав, викладених вище.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Твердження апелянта про те, що оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, позивач звернувся до суду в лютому 2021 року, відтак ним пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за період з 1 червня 2016 року по січень 2018 року, і що в період з 01.06.2016 по 31.12.2020 оплата послуг теплопостачання відповідачами здійснювалась частинами, в деякі місяці взагалі не здійснювалась, отже, підстави для переривання строку позовної давності відсутні, є безпідставним. Апеляційний суд вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду, оскільки відповідачі частково здійснювали оплату заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання у період часу з липня 2016 року по лютий 2018 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Позивач надав достовірні дані внесення часткової сплати коштів відповідачами за послуги з теплопостачання, а вже квитанції про здійснену оплату з посиланням у них на періоди такої оплати належить надати відповідачам, аби спростувати твердження позивача.
Відповідачами було здійснено часткову оплату послуг теплопостачання, відповідно, таким чином ними було визнано існуючу заборгованість та вчинено дії по її частковому погашенню, а отже вказані дії є підставою для переривання перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду від 8 листопада 2020 року у справі №6-2891цс18). 
За таких підстав апеляційний суд вважає, що позивач строку звернення до суду не пропустив.
Відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті послуг з теплопостачання, а також іншого розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, а стосуються переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк