ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2433/20  Номер провадження 22-ц/814/1065/21	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.
Секретар Гнатюк О.С.

За участю:: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адв. Мосієнко В.Б.
Представника відповідача – адв. Козченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та видачі трудової книжки

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1  звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, зміненим у ході судового розгляду, до ТОВ "Вольт Постач",мотивуючи тим, що з 03.10.2019 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та 28.07.2020 року звернувся з заявою до директора товариства про звільнення за власним бажанням. 
Зазначає, що 17.08.2020 року він звернувся до директора товариства з проханням провести з ним остаточний розрахунок по заробітній платі та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, видати на руки трудову книжку (яка була отримана позивачем в ході розгляду справи 17.12.2020 року) та наказ про його звільнення. В подальшому такі вимоги позивач ставив неодноразово. 
Вказує, що він був звільнений з посади 16.08.2020 року, про що дізнався з Реєстру застрахованих осіб. Вважає, що на момент звільнення у відповідача перед ним був наявний борг по заробітній платі та за невикористану відпусті.
При цьому зазначає, що у зв`язку з допущеними ТОВ "Вольт Постач"порушеннями строку розрахунків при звільненні позивача, є підстави для виплати йому середнього заробітку за весь час затримки такого, тобто з дня звільнення по дату винесення остаточного рішення у даній справі. Окрім того, з ним не було проведено розрахунку за невикористану відпустку, до якого має бути включено розрахунок за період відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку із встановленим карантину у 30 днів.
З урахуванням наведеного остаточно прохав: стягнути з ТОВ "Вольт Постач" на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 42948,83грн та за невикористану відпустку за 21 день в розмірі 5499,69грн; стягнути з ТОВ "Вольт Постач" на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки та остаточного розрахунку, починаючи з 17.08.2020 року по день вирішення справи в суді, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 406,98 грн; стягнути з ТОВ "Вольт Постач" на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн (а.с.1-6, 114-115).

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтава від 26 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт Постач" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та видачі трудової книжки, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом було безпідставно прийнято як доказ належного пересилання позивачу трудової книжки Список згрупованих поштових відправлень від 18.08.2020 року без розрахункового документу та без опису вкладення. Вказаний Список не відповідає затвердженій формі 103, не містить номеру та дати, підпису працівника поштового зв`язку, номеру розрахункового документа, в ньому вказана невірна нумерація.
Зазначає, що у листі від 13.10.2020 року не містились Акти надання послуг, вказане спростовано показаннями свідків. При цьому лист відповідача від 30.11.2020 року не був повторним.
Вважає, що він був звільнений з посади 16.08.2020 року, та з ним вчасно не було проведено розрахунку, наведене позивач підтверджує відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, а тому заявлені в позові вимоги є законними. 
Зауважує, що при прийнятті його на роботу йому обіцяли посадовий оклад в 10000,00грн, що підтвердили свідки, проте такі кошти він не отримував.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити. 
Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно Наказу № 7 від 02.10.2019 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТОВ «Вольт Постач» на посаду менеджера з продажу з 03.10.2019 року, з окладом згідно штатного розпису (а.с.98).

Наказом №30/09-к від 30.09.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису», зокрема, для працівників, що обіймають посаду менеджеру з продажу було встановлено посадовий оклад в 4200,00грн (а. с. 99-100).

Наказом №30/12-к від 30.12.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису», зокрема, для працівників, що обіймають посаду менеджеру з продажу було встановлено посадовий оклад в 5000,00грн (а. с.101-102)

Місцевим судом установлено та не заперечується сторонами по справі, що 16.08.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за його заявою.

Як убачається з Довідки про заробітну плату (а.с.23), розрахунку компенсації невикористаної відпустки (а.с.24), платіжного доручення №289 від 17.08.2020 року (а.с.59), відомості щодо перерахування заробітної плати (а.с.60) ОСОБА_1 було нараховано відповідачем до виплати кошти в сумі 8137,45грн, що за вирахуванням утримань (1586,80 грн - сума податків та зборів), становило – 6550,65грн (2750,00грн - заробітна плата за серпень 2020 р; 5387,45 грн - компенсації за невикористану відпустку). Вказані кошти були виплачені позивачу 17.08.2020 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а також вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, спростовані наявними в матеріалах справи доказами, а тому до задоволення не підлягають.
Окрім того, оскільки вина відповідача у тому, що позивач не отримав трудову книжку одразу після звільнення відсутня, то і позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки задоволенню не підлягають.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Вимогами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Так, як зазначено вище, згідно Довідки про заробітну плату (а.с.23), розрахунку компенсації невикористаної відпустки (а.с.24), платіжного доручення №289 від 17.08.2020 року (а.с.59), відомості щодо перерахування заробітної плати (а.с.60) ОСОБА_1 було нараховано відповідачем до виплати кошти в сумі 8137,45грн, що за вирахуванням утримань (1586,80 грн - сума податків та зборів), становило – 6550,65грн (2750,00грн - заробітна плата за серпень 2020 р; 5387,45грн - компенсації за невикористану відпустку). Вказані кошти були виплачені позивачу 17.08.2020року.

       Відтак, колегія суддів, з урахуванням наведеного, погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що у ТОВ «Вольт Постач» відсутня заборгованість по заробітній платі та за компенсацією за невикористану відпустку за попередні періоди щодо ОСОБА_1 .
       
       Доводи апелянта щодо того, що з позивачем вчасно не було проведено належного розрахунку при звільненні, оскільки, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.11.2020 вбачається, що йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 42948,83грн (а.с.13-14), колегія суддів оцінює критично, оскільки такі твердження позивача були належним чином спростовані місцевим судом в оскаржуваному рішенні, а саме вказано, що надана позивачем інформація була некоректною через збій в роботі програмного забезпечення на сайті фіскального органу та 15.12.2020 року відповідачем було здійснено корегування звітності за ІІ та ІІІ квартали 2020 року, копії Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ), а також копії квитанцій про їх прийняття ГУ ДПС у м. Києві (Печерський р-н м. Києва) наявні у матеріалах справи. (а.с.103-111). Відповідні докази позивачем спростовано не було та на пропозицію судді місцевого суду щодо направлення запиту до фіскального органу з метою уточнення дійсних сум нарахованих, виплачених доходів та утриманих податків, сторона позивача відповіла відмовою.

Твердження апелянта стосовно того, що при прийнятті його на роботу йому обіцяли посадовий оклад в 10000,00 грн, проте такі кошти він не отримував, колегія судів до уваги не приймає, оскільки такі посилання підтвердили свідки, чиї твердження суд оцінює критично, за наявності належних і допустимих доказів на спростування такого, а саме: Наказ № 7 від 02.10.2019 року(а.с.98), Наказ № 30/09-к від 30.09.2019 року (а.с.99-100); Наказ № 30/12-к від 30.12.2019 року (а.с.101-102).

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» встановлено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. 
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства (п. 4 зазначеної постанови КМУ).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до п. 4.2. Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Згідно з п. 6.2. Інструкції, трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку.

Так, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що позивачу було відомо, що його трудова книжка зберігається в офісі Відповідача у м. Києві. Також, установлено, що у день звільнення, позивач був відсутнім в офісі відповідача, у зв`язку з чим, на виконання п.4.2. Інструкції, йому було відправлене поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, що підтверджується копією листа № 08/20-22 від 18.08.2020 (а.с.61) та копією списку поштових відправлень (а.с.62).
Жодної відповіді від позивача отримано не було, тож, на виконання ч.2 п.4.2. Інструкції, враховуючи, що відповідальність за збереження трудової книжки покладена на керівника підприємства (п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників»), трудова книжка зберігалася у відповідача. 
В подальшому, відповідачем було повторно повідомлено ОСОБА_1 про необхідність отримання трудової книжки, що підтверджується копією листа № 11/20-26 від 30.11.2020 року (а.с.63) та копією списку поштових відправлень (а.с.64).
07.12.2020 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву, якою надав згоду на пересилання його трудової книжки поштою з доставкою на його домашню адресу (а.с.91).
Листом № 12/20-09 від 09.12.2020 року ОСОБА_1 було направлено його трудову книжку поштою (а.с.92-93), яку останній отримав 17.12.2020 року.

З наведеного вбачається, що затримка видачі роботодавцем ОСОБА_1 трудової книжки відбулася не з вини ТОВ «Вольт Постач».

Згідно позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.02.2020 року по справі №761/29172/18, середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Наявність зазначених умов має бути підтверджена належними, достовірними та достатніми доказами.

За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З урахуванням наведеного, оскільки вина відповідача у затримці видачі позивачу трудової книжки матеріалами справи не встановлена, вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжкиправомірно відхилена місцевим судом.

Доводи апелянта стосовно того, що місцевим судом було безпідставно прийнято як доказ направлення відповідачем позивачу листа щодо надання згоди на пересилання останньому трудової книжки Списку згрупованих поштових відправлень від 18.08.2020 року без розрахункового документу та без опису вкладення, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаний Список містить адресу, ім`я адресата та відбиток штемпеля пошти з датою «18.08.2020», що підтверджує факт відправлення відповідної кореспонденції, зокрема, позивачу. 
Як убачається з відзиву на апеляційну скаргу та пояснень у судовому засіданні представника відповідача вказаний лист відповідача за №08/20-22 від 18.08.2020 року не є реєстрованим поштовим відправленням, на вимоги до якого посилається у скарзі позивач, а є простим поштовим відправленням, яке, згідно абз.37 п.3 Правил надання послуг поштового зв`язку приймається без видачі квитанції і доставляється адресату без розписки, а зазначений Список складений лише для внутрішнього обліку Відповідача при списанні поштових марок, які придбавалися в безготівковому порядку. Відповідно, фіскальний чек не видавався, оскільки оплата даних відправлень була здійснена поштовими марками.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновком про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено даною постановою без змін, то підстави для компенсації понесених позивачем судових витрат відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Полтава від 26 січня 2021 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        С.М. Бондаревська

Ю.В. Дряниця

Повний текст постанови виготовлено 19.05.2021 року.