ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10362/20                                                                  Головуючий у 1 інстанції: Смолій І.В.
                                                                             Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Безименної Н.В.
                                                                 Оксененка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "РАМБУРС" (далі - ПрАТ "РАМБУРС") звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Головним управлінням ДПС у м. Києві у відношенні ПрАТ «РАМБУРС»:  №0113930504 від 30.04.2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 444  952,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі  222  476,00 грн.;          № 0113960504 від 30.04.2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за січень 2020 року на 481  328,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відмовлено у задоволені адміністративного позову.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "РАМБУРС" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.   Зокрема, апелянт вказує, що реальність господарських операцій між ПрАТ «РАМБУРС» та Фермерським господарством «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» підтверджується наданими належним чином оформленими первинними документами, а придбаний у контрагента товар був використаний позивачем у господарській діяльності, з метою отримання доходу від реалізації такого товару. 
25 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" надійшли додаткові документи.
04 березня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,    посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «РАМБУРС» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року.
За результатами перевірки складено Акт від 09 квітня 2020 року №356/26-15-05-04-01/22936378.
В ході перевірки виявлено та зафіксовано в Акті порушення ПрАТ «РАМБУРС»   вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2020 на суму 444   952,00 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за січень 2020 року на суму 481  328,00 грн.
На підставі висновків Акту від 09 квітня 2020 року №356/26-15-05-04-01/22936378 Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 30 квітня 2020 року:
- №0113930504, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 444 952,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі 222 476,00 грн.;
- №0113960504, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за січень 2020 року на 481 328,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.
За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України закріплено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього     Кодексу.
Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В силу частини 2  статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Згідно ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За приписами частини 2 статті 9 Закону №996-XIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ "РАМБУРС" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року.
За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено Акт від 09 квітня  2020 року №356/26-15-05-04-01/22936378 у якому зазначено про порушення ПрАТ "РАМБУРС" вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2020 на суму 444  952,00 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за січень 2020 року на суму 481  328,00 грн. (а.с. 24-31).
На підставі висновків Акту від 09 квітня 2020 року №356/26-15-05-04-01/22936378 Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 30 квітня 2020 року:
- №0113930504, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 444 952,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі 222 476,00 грн. (а.с. 23);
- №0113960504, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за січень 2020 року на 481 328,00 грн. (а.с. 22).
Висновки контролюючого органу про порушення ПрАТ "РАМБУРС" податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість ґрунтуються на аналізі господарських відносин позивача із контрагентом - Фермерським господарством «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» (далі - ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ»).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав про підміну товару (послуг) та неможливість здійснення господарських операцій, у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» у досліджених періодах, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ними відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару (послуг) та нереальність здійснення ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу ПрАТ «РАМБУС».
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
Правові підстави для формування показників податкової звітності, зокрема, податку на додану вартість, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість формування податкового кредиту.
Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об`єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності).
Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, в даному випадку, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також, реальність усіх даних, наведених у документах по операціях, відображених у бухгалтерському обліку підприємства, які взяли участь у формуванні об`єкта оподаткування податком на додану вартість та нарахуванні податкового кредиту.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ПрАТ "РАМБУРС", зокрема, є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД - 46.21) (а.с. 134-137).
Матеріали справи свідчать, що між ПрАТ «РАМБУС» (Покупець) та ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» (Постачальник) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №15/-[2]-20 від 22 січня 2020 року на поставку товару: «кукурудза 3 кл.» кількістю 600 тон загальною вартістю 2  939  997,60 грн. (а.с. 36).
Поставка вищевказаного товару здійснена, згідно наступних видаткових накладних: від 24 січня 2020 року №0000000029 кількістю товару 538,32 т. загальною вартістю (враховуючи ПДВ) - 2  2637 765,85 грн.; від 25 січня 2020 року №0000000030 кількістю товару 50,58 т. загальною вартістю (враховуючи ПДВ) - 247  841,80 грн.; від 25 січня 2020 року №0000000031 кількістю товару 45,66 т. загальною вартістю (враховуючи ПДВ) - 223  733,82 грн. (а.с. 38, 43, 48).
Факт транспортування товару - «кукурудза 3 кл. врожаю 2019 року» підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: від 24 січня 2020 року № СТО 1 кількістю вантажу - 44  040 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 3 кількістю вантажу - 43 280 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 4  кількістю вантажу - 44  360 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 5  кількістю вантажу - 41 740 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 6  кількістю вантажу - 43 660 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 8  кількістю вантажу - 41 430 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 9  кількістю вантажу - 44 500 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 10  кількістю вантажу - 45  660 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 18  кількістю вантажу - 54 360 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 19 кількістю вантажу - 44  840 кг.; від 24 січня 2020 року № СТО 21  кількістю вантажу - 44  660 т.; від 25 січня 2020 року № СТО 17  кількістю вантажу - 45 660 кг.; від 25 січня 2020 року № СТО 0070  кількістю вантажу - 25 420 кг.; від 25 січня 2020 року № СТО 0071  кількістю вантажу - 25 160 кг. (а.с. 62-76).
По факту події, що сталася раніше, а саме, поставки товару, відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України, ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: від 24 січня 2020 року №30 на загальну суму 2  637  765,85 грн.; від 25 січня 2020 року №27 на загальну суму 247  841,80 грн.; від 26 січня 2020 року №32 на загальну суму 223  733,82 грн. (а.с. 42, 47, 52).
На підтвердження оплати товару поставленого, згідно Договору №15/-[2]-20 від 22 січня 2020 року, позивачем надано рахунки на оплату від 24 січня 2020 року №Р0000000030, від 25 січня 2020 року №Р0000000031, від 26 січня 2020 року №Р0000000032, а також,  платіжні доручення від 29 січня 2020 року №333 на суму 2  198  138,21 грн., від 06 лютого 2020 року №376 на суму 439  627,64 грн., від 28 січня 2020 року №311 на суму 206  534,83 грн., від 31 січня 2020 року №377 на суму 41  306,97 грн., від 28 січня 2020 року №312 на суму 186  444,85 грн., від 31 січня 2020 року №378 на суму 37  288,97 грн. (а.с. 39-41,  44-46, 49-51).
Також, між ПрАТ «РАМБУС» (Покупець) та ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» (Постачальник) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №20/-[2]-20 від 27 січня 2020 року на поставку товару: «кукурудза 3 кл.» кількістю 600 тон загальною вартістю 3  029  997,60 грн. (а.с. 37).
Поставка вищевказаного товару здійснена, згідно видаткових накладних від 29 січня 2020 року №0000000047 кількістю товару 371,36 т. загальною вартістю (враховуючи ПДВ) - 1  875  366,52 грн. та від 30 січня 2020 року №0000000054 кількістю товару 113,46 т. загальною вартістю (враховуючи ПДВ) -  572  972,54 грн. (а.с. 52а, 57) 
Факт транспортування товару «кукурудза 3 кл. врожаю 2019 року» підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: від 28 січня 2020 року № СТП 2 кількістю вантажу - 44 480 кг.; від 28 січня 2020 року № СТП 3 кількістю вантажу - 45 500 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 4 кількістю вантажу - 25 480 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 5 кількістю вантажу - 44 620 кг.; від 28 січня 2020 року № СТП 7 кількістю вантажу - 26 040 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 08 кількістю вантажу - 45 580 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 8 кількістю вантажу - 44 600 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 9 кількістю вантажу - 45 740 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 10 кількістю вантажу - 24 140 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 11 кількістю вантажу - 25 180 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 1 кількістю вантажу - 44 080 кг.; від 29 січня 2020 року № СТП 14 кількістю вантажу - 44 280 кг.; від 30 січня 2020 року № СТП 12 кількістю вантажу - 25 100 кг. (а.с. 78-89).
По факту події, що сталася раніше, а саме, поставки товару, відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України, ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні від 29 січня 2020 року №41 на загальну суму 1  875  366,52 грн. та від 30 січня 2020 року №46 на загальну суму  572  972,54 грн. (а.с. 56, 61).
На підтвердження оплати товару поставленого, згідно Договору №15/-[2]-20 від 22 січня 2020 року, позивачем надано рахунки на оплату від 29 січня 2020 року №Р0000000049, від 30 січня 2020 року №Р0000000057, а також,  платіжні доручення від 05 лютого 2020 року на суму 1  562  805,43 грн.,  від 13 лютого 2020 року №580 на суму 312  561,09 грн., від 03 лютого 2020 року №398 на суму 477  477,12 грн, від 14 лютого 2020 року №591 на суму 95  495,42 грн. (а.с. 53-55, 58-60).
Матеріали справи свідчать, що між ПрАТ «РАМБУС» (Замовник) та ТОВ «БОРІВАЖ» (Виконавець) укладено Договір про надання послуг з перевалки, технологічного накопичення та експедирування вантажів від 31 липня 2019 року №ДЛ 9-21 (а.с. 90-99).
Згідно п.п 1.1 -1.2 вищевказаного Договору №ДЛ 9-21,           відповідно до цього Договору, одна сторона - Виконавець зобов`язується здійснити за винагороду перевалку вантажу та виконати інші, визначені цим Договором послуги та роботи (приймання, технологічне накопичення та експедирування вантажу), а інша сторона - Замовник зобов`язується забезпечити своєчасне пред`явлення вантажу для його перевалки в узгодженій кількості і здійснити оплату за всі надані послуги та виконані роботи відповідно до умов цього Договору та додаткових угод до нього.
Надання послуг буде здійснюватися з використанням Термінала, що належить Виконавцю та контролюється ним для приймання, накопичення, зберігання та навантаження вантажів на судна.
Пунктом 2.1 Договору №ДЛ 9-21 визначено, що перевалка Вантажу - під перевалкою Вантажу сторони цього Договору розуміють комплексний вид робіт та послуг з приймання та перевантаження Вантажу з одного виду транспорту на інший при перевезенні у міжнародних та внутрішніх сполученнях, включаючи переміщення всередині порту та технологічне накопичення та зберігання Вантажу з метою наступного його відвантаження за заявкою та за дорученням Замовника (вантажовідправника або вантажоотримувача).
Відповідно до п. 9 Частини І Договору №ДЛ 9-21, вантаж - зернові сільськогосподарські культури насипом врожаю 2019 року, походження вантажу - Україна.
Отже, товар - «кукурудза 3 кл.», що був куплений позивачем у ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» на підставі  Договорів поставки сільськогосподарської продукції №15/-[2]-20 від 22 січня 2020 року та №20/-[2]-20 від 27 січня 2020 року був доставлений до зернового складу - портового терміналу ТОВ «БОРІВАЖ».
Колегія суддів зазначає, що всі вищевказані товарно-транспортні накладні містять штампи портового терміналу ТОВ «БОРІВАЖ», які засвідчують факт прибуття товару на термінал, а також, містять надруковану ТОВ «БОРІВАЖ» інформацію про товар (назва товару, фактична вага брутто, нетто).
На підтвердження прийняття ТОВ «БОРІВАЖ» на зберігання кукурудзи (3 класу) позивачем надано складські квитанції на зерно, зокрема: №33190 від 27.01.2020 р., №33192 від 27.01.2020 р., № 33193 від 27.01.2020 р., № 33195 від 28.01.2020 р., № 33198 від 29.01.2020 р., № 33200 від 27.01.2020 р., № 332040 від 31.01.2020 р., № 33206 від 03.02.2020 р. (а.с. 100-103).
Також, ПрАТ «РАМБУС» надано до суду апеляційної інстанції Сертифікат відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки від 05.06.2013 року №5898 виданого Державною інспекцією сільського господарства України ТОВ «БОРІВАЖ» та Свідоцтво ТОВ «БОРІВАЖ» про відповідність систем вимірювань вимогам ДСТУ ISO10012:20005 від 03.09.2018 року №04-0036/2018. 
Реальність господарських операцій між ПрАТ «РАМБУС» з його контрагентом - ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» підтверджується, також, долученими до матеріалів справи документами, які свідчать про подальший рух придбаного товару - реалізацію третій особі Компанії VIKING TRADING OU (Естонія).
Реалізація позивачем Компанії VIKING TRADING OU (Естонія) товару -  «кукурудзи 3 класу», підтверджується наступними документами: Форвардним контрактом № 3088R-VT18FC від 29.01.2020 року між ПрАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія); Додатковою угодою №1 від 04.03.2020 р. до Контракту між ПрАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія) № 3088R-VT18FC від 29.01.2020 р.; Вантажно-митною декларацією UA500130/2020/214842 (дата перетину товаром кордону - 21.04.2020 р.); Контрактом № 1567R-VT17FC від 12.05.2020 року між ПрАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія); Додатковими угодами до Контракту від 12.05.2020 р. між ПрАТ «РАМБУРС» та компанією VIKING TRADING OU (Естонія) № 1567R-VT17FC: №1 від 01.02.2019 р.,  №2 від 31.12.2019 р., №3 від 20.03.2019 р., №4 від 20.01.2020 р.; Вантажно-митною декларацією UA500130/2020/210090 (дата перетину товаром кордону - 16.03.2020 р.) (а.с. 104-115).
Колегія суддів наголошує на тому, що ПрАТ «РАМБУС» всі вищевказані первинні документи щодо придбання товару, його переміщення,  зберігання та подальшої реалізації третій особі надавалися Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві під час проведення перевірки, при цьому, жодних зауважень до правильності складання документів, які відображали господарські операції, контролюючим органом не висловлено, а також.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Товари та послуги отримані від контрагента мали реальний і товарний характер та були використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище і документами, які були предметом перевірки та дослідженні в судді апеляційної інстанції.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про підміну товару (послуг) та неможливість здійснення господарських операцій, у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» у досліджених періодах, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ними відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару (послуг) та нереальність здійснення ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу ПрАТ «РАМБУС», колегія суддів вважає необгрунтованим.
Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на дані Єдиного реєстру податкових накладних, згідно яких, ФГ «Агро Саланг-Тетерів» протягом січня 2020 формувало податковий кредит по операціях з контрагентами: СТОВ «Агросвіт», ТОВ «Блесс Трейдінг», ФГ «Проссо Грін», ФГ «Вінд Схід Карго», з огляду на наступне.
На переконання колегії суддів, вказана обставина не може підтверджувати правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також, обґрунтованість висновків податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства, викладених в Акті перевірки.
Так, з матеріалів справи не вбачається наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку впливу операцій ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» з його контрагентами на господарські відносини з ПрАТ «РАМБУС», а тому, вказані обставини не можуть свідчити про відсутність придбання товару позивачем чи порушення ним вимог податкового законодавства. 
Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. 
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 січня 2021 року у справі №2а/2570/2159/2012.
Щодо посилання відповідача на лист Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області від 14.04.2020 року №147/02-31, слід зазначає наступне.
У даному листі вказано про те, що сільська рада не може підтвердити інформацію про оренду земельної ділянки ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» через її відсутність у сільській раді, оскільки, сільська рада не пов`язана із зазначеною особою відносинами оренди землі (а.с. 156).
Колегія суддів вважає, що вищевказаний лист від 14.04.2020 року №147/02-31 не є належним доказом, що свідчить про відсутність у ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» земельних ділянок для вирощення кукурудзи, з огляду на наступне.
Відсутність  укладених із Блідчанською сільською радою Іванківського району Київської області договорів оренди землі не позбавляє зазначене ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» можливості користуватися земельними ділянками сільськогосподарського призначення на інших правових підставах, наприклад: користуватись земельними ділянками, які належать членам фермерського господарства, отриманими в оренду від фізичних осіб, які не є членами фермерського господарства чи отриманими в оренду в інших населених пунктах, тощо.
Крім того, ПрАТ «РАМБУС» надано суду апеляційної інстанції Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року у ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ», яким підтверджується наявність у користуванні Фермерського господарства сільськогосподарських угідь (ріллі) площею 1  201,00 га.
Доводи відповідача про неможливість вирощення ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» кукурудзи, яка, в подальшому була реалізована позивачу, через недостатню кількість наявної у користуванні ріллі, враховуючи середню врожайність кукурудзи, є безпідставними, з огляду на наступне.
Колегія суддів вважає, що даний висновок контролюючого органу ґрунтується на припущеннях.
Водночас, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду. викладеною у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №826/10186/18.
При цьому, матеріали справи містять нотаріально завірені пояснення Голови ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ» ОСОБА_1 , в яких вказано, що поставлене ПрАТ «РАМБУС» зерно кукурудзи є вирощеним господарством врожаєм 2019 року (а.с. 141-142). 
Також, слід наголосити,  як вбачається з Акту від 09 квітня 2020 року №356/26-15-05-04-01/22936378, податковим органом фактично не досліджувався рух товару від постачальника до позивача, не перевірялась наявність товару, не взяті до уваги жодні обставини та документи, які їх підтверджують придбання товару, його переміщення, оплату та подальшу реалізацію.
Враховуючи вищезазначене, доводи відповідача про те, що фактично ПРАТ «РАМБУРС» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з постачання товару при складенні первинних документів є безпідставними та не відповідають обставинам справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що реальність господарських операцій ПрАТ «РАМБУС» з його контрагентом - ФГ «АГРО САЛАНГ-ТЕТЕРІВ»  підтверджується належними первинними документами, які правомірно відображені у бухгалтерському і податковому обліку та податковій звітності, оскільки, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів,  має саме податкове управління.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав,що    ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Отже, колегія суддів вважає, що адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" слід задовольнити шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 30 квітня 2020 року №0113930504 та №0113960504.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС", а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 30 квітня 2020 року №0113930504 та №0113960504.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 43141267) на користь Приватного акціонерного товариства "РАМБУРС" (04116,м. Київ, проспект Перемоги, 20, кв. 34, код ЄДРПОУ 22936378) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в загальному розмірі 43  078 (сорок три тисячі сімдесят вісім) грн. 38 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                Вівдиченко Т.Р.
          
Судді                                                                                                 Безименна Н.В.
                                                                                                  
                                                                                                                  Оксененко О.М.