ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 р.	Справа № 554/7802/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., м. Полтава, по справі № 554/7802/20
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Процан Дарини Сергіївни ,           Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції                   
          про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ

25.08.2020 позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Процан Дарини Сергіївни (далі - працівник поліції, перший відповідач), Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції  (далі - УПП в Полтавській області ДПП, другий відповідач), в якому просив суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати винесену відносно нього постанову серії ДП18 №332687 від 17.08.2020 про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 332687 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) підлягає скасуванню. Пояснив, що ним було оскаржено, винесену відносно нього відповідачем постанову серії ДП18 №332688 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП до Управління патрульної поліції, в результаті чого останню було скасовано, як таку, що винесена з порушенням КУпАП. Також зазначив, що 17.08.2020 при винесенні оскаржуваної постанови працівниками поліції не було взято до уваги той факт, що під час фіксації порушення правил дорожнього руху позивачу не надали можливості ознайомитися з відеозаписом вчиненого ним нібито порушення, що свідчить про безпідставність притягнення позивача до відповідальності. Крім того, вказував на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст. 283 КУпАП в частині не зазначення в останній порядку її оскарження.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 по справі №554/7802/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Процан Дарини Сергіївни, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено. 
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 по справі № 554/7802/20 скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції в порушення вимог КУпАП, відповідно до яких термін притягнення до адміністративної відповідальності складає 3 місяці, розглянуто його позов зі значним перевищенням вказаного строку, що є прямим порушенням процесу розгляду справи та підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того вказує, що судом не було взято до уваги той факт, що Департаментом патрульної поліції в Полтавській області за скаргою позивача було скасовано постанову від 20.07.2020, однак в подальшому було застосовано покарання з того ж самого приводу, що також викликає сумніви у правовій природі притягнення до відповідальності.
Також зазначив, що вважає безпідставною вимогу працівників поліції надати їм документи на право керування транспортним засобом, оскільки порушення правил дорожнього руху позивач не скоював, причину зупинки його транспортного засобу йому повідомлено не було. Крім того, зауважив, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в подальшому позивач подавав скаргу на протиправні дії поліцейського і вона була задоволена керівництвом поліції, що, на думку апелянта, свідчить про упередженість суду при прийнятті оскаржуваного рішення. 
Стверджує, що працівниками поліції у законний спосіб не доведено факту порушення ним правил дорожнього руху, відповідна постанова не виносилася. За таких обставин, вважає неправомірними вимоги відповідачів щодо надання документів на право керування транспортним засобом та інших документів на транспортний засіб.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.   
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та надсилання справи на новий розгляд від 05.08.2020 року вбачається, що 20.07.2020 року командиром роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Ребриком О.М. за порушення вимоги горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та непред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП  та на нього накладене адміністративне стягнення у виді стягнення в розмірі 425 грн.
Рішенням т.в.о. начальника Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Яковенком Є.О. від 05.08.2020 року постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 332688 скасована, справа направлена на новий розгляд, який відбудеться 17.08.2020 року.
Згідно з постановою серії ДП18 № 332687 від 17.08.2020 року, винесеною інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Процан Д.С., ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП  та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.
Як вбачається зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 20.07.2020 року о 22 год. 09 хв., керуючи транспортним засобом "Haval H6" д.н.з. НОМЕР_1 у м. Полтава по вул. Р.Кириченко, 72, не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.4  ПДР  України.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування та закриття справи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування постанови ДП 18 №332687 від 17.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вказана постанова винесена посадовою особою у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з боді-камери інспектора поліції.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Процан Д.С. суд зазначив, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За приписами частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої  статті 23 Закону України "Про Національну поліцію"  поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених  законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої  статті 23 Закону України "Про Національну поліцію"  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням  Правил дорожнього руху  його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення  правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
В розділі 2  ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1  ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4  ПДР  України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1  ПДР  України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1  ПДР  України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою  статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до  статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному  законом  порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису. 
Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання   правил дорожнього руху.
Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було надано до матеріалів справи відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля Aspiring та бодікамери ВІ0027 та ВІ0086, а також відеозапис від 17.08.2020, на якому зафіксовано процес розгляду відповідачем справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та складання відповідної постанови серії ДП18 № 332687, яку і оскаржує позивач.
Так, ознайомившись із вказаними відеозаписами колегією суддів встановлено, що 20.07.2020 на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , інспектор поліції неодноразово звертався до останнього з вимогою пред`явити посвідчення водія на право користування транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,  а саме о 21:34 год., 21:36 год., 22:07 год., 22:09 год., 22:10 год., 22:13 год., 22:25 год., 22:26 год., 22:31 год. 
Разом з цим, позивачем на всі вказані вимоги не було надано інспектору відповідних документів.
Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Колегія суддів констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою  статті 126 КУпАП, спростовуються наведеними вище відеозаписами.
Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.
Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по справі №127/19283/17.
Крім того, з вказаних відеозаписів судом апеляційної інстанції, з поміж іншого, встановлено, що позивач зазначив про готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів вчинення ним порушення  правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу. Однак, навіть після надання працівником поліції таких доказів (відеозапису з відео реєстратора автомобіля патрульних) позивач продовжив ігнорувати законну вимогу працівника поліції надати вказані документи.
Також слід зазначити, що з відеозапису від 17.08.2020, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, вбачається, що позивач спочатку взагалі заперечував факт ненадання на вимогу працівників поліції вказаних документів, вказуючи, що не встиг їх пред`явити, а після огляду відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського, здійсненого на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 в присутності першого відповідача та на якому зафіксовано факт відмови у виконанні вимоги поліцейського надати відповідні документи, змінив свої свідчення та вказував, що не виконував таку вимогу поліцейського, оскільки був переконаний у відсутності для цього законних підстав.
З приводу доводів позивача про неврахування судом першої інстанції факту скасування за результатами розгляду його скарги постанови від 20.07.2020 та визнання її протиправною, та застосування в подальшому до нього покарання з того ж приводу, якими ОСОБА_1 обґрунтовує протиправність оскаржуваної постанови від 17.08.2020 серії ДП18 №332687, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, 20.07.2020 року командиром роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Ребриком О.М. за порушення вимоги горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та непред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді стягнення в розмірі 425 грн.
Позивач, не погодившись із вказаною постановою, оскаржив її в адміністративному порядку до УПП в Полтавській області ДПП, внаслідок чого, Т.в.о. начальника УПП було винесено рішення від 05.08.2020, яким вказану постанову було скасовано, а справу направлено на новий розгляд, який призначено на 17.08.2020. Підставами для скасування постанови зазначено неможливість визначити, який вид розмітки нанесено на проїзну частину по якій рухався транспортний засіб заявника, тобто неможливість підтвердити факт порушення ОСОБА_1 п. 8.5.1 ПДР.
При цьому з приводу невиконання ОСОБА_1 вимог працівника поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, з огляду на відсутність на це законних підстав, зокрема невчинення заявником жодного правопорушення, зазначено, що такі доводи не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Таким, чином зі змісту вказаного рішення вбачається, що постанова від 20.07.2020 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП  була скасована УПП в Полтавській області лише в частині, що стосується порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
В частині ж, що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП вказана постанова була направлена на новий розгляд, в результаті якого першим відповідачем було винесено постанову від 17.08.2020 серії ДП 18 №332687, яка і є предметом судового розгляду в межах справи, що розглядається.
Таким чином, скасування вказаної вище постанови від 20.07.2020 серії ДП18 №332688 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП ніяким чином не впливає на розгляд судом справи щодо оскарження ОСОБА_1 постанови від 17.08.2020 серії ДП 18 №332687, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, та не свідчить про застосування до ОСОБА_1 покарання за вчинення того ж самого адміністративного правопорушення, як стверджує позивач, з огляду також на непритягнення його до будь-якої відповідальності за постановою від 20.07.2020.
Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою  статті 126 КУпАП  за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт вчинення особою порушення правил дорожнього руху, за вчинення якого таку особу було зупинено патрульними поліцейськими не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, що в свою чергу спростовує доводи позивача про відсутність у працівників поліції законних підстав вимагати у ОСОБА_1 пред`явлення  посвідчення водія на право користування транспортним засобом, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Доводи позивача щодо неврахування судом першої інстанції факту задоволення, поданої ним скарги на протиправні дії поліцейського, що на його думку є ознакою упередженості суду, є неприйнятними, оскільки на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 не надано жодного доказу. 
Так само не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи посилання позивача в позовній заяві на відсутність в оскаржуваній постанові від 17.08.2020 порядку її оскарження, оскільки наведене спростовується змістом самої постанови, в якій в п.8 під назвою "Права за статтею 286 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено" міститься особистий підпис ОСОБА_1 , та вказаним вище відеозаписом процесу розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП.
З приводу доводів позивача щодо перевищення судом першої інстанції процесуального строку розгляду справи, передбаченого вимогами КУпАП, відповідно до яких термін притягнення до відповідальності складає 3 місяці, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
З аналізу наведених норм вбачається, що тримісячний строк в період якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, передбачений КУпАП для справ про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів, які підвідомчі суду (судді). У випадку ж уповноваження інших органів державної влади на розгляд справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і органів Національної поліції, КУпАП передбачено двомісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності.
Отже, з огляду на вказані вище приписи ч.1 ст. 38 КУпАП, строк протягом якого ОСОБА_1 органами Національної поліції могло бути притягнуто до адміністративної відповідальності, становить два місяці з дня вчинення правопорушення, який було дотримано першим відповідачем та, враховуючи дату вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (20.07.2020) постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 17.08.2020, передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП винесено в межах вказаного строку.
Доводи позивача про порушення судом першої інстанції строку розгляду даної справи, який на його думку, передбачений нормами КупАП та становить три місяці, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вони ґрунтуються на невірному тлумаченні останнім приписів вказаних вище норм ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк, про який зазначає позивач, в розумінні приписів КУпАП, стосується виключно строку протягом якого особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, а не строку розгляду справи судом, який передбачено Кодексом адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, вважає, що постанова 17.08.2020 серії ДП 18 №332687 винесена першим відповідачем у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, та адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 по справі № 554/7802/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій