Ухвала
 
31 травня 2021 року
 
місто Київ
 
справа № 127/30671/18
 
провадження № 61-7466ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_2 у листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь:
-       з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13 вересня 2011 року № 1 у розмірі 1 859 148, 96 грн, що еквівалентно 65 766, 24 дол. США;
-       з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 грудня 2011 року № 2 у розмірі 3 330 797, 87 грн, що еквівалентно 71 490, 54 дол. США.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5 189 946, 81 грн, з яких: з ОСОБА_3 за договором позики від 13 вересня 2011 року № 1 стягнуто 1 859 148, 96 грн, що еквівалентно 65 766, 24 дол. США; з ОСОБА_1 за договором позики від 01 грудня 2011 року № 2 стягнуто 3 330 797, 87 грн, що еквівалентно 71 490, 54 дол. США. Здійснено розподіл судових витрат.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року скасовано, направлено справу для розгляду по суті за встановленою законом підсудністю до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області. 
Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції зробив висновок, що враховуючи, що у договорах позики сторони самостійно визначили місце виконання зобов`язання, а саме у м. Вінниця, подання позову про стягнення боргу за такими договорами на підставі правил альтернативної підсудності (частина восьма 
статті 28 ЦПК України) є правом позивача, що гарантоване йому процесуальним законом, тому висновок апеляційного суду про те, що умова договору про місце його виконання є нечинною, а тому справа не підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності, не можна визнати законним та обґрунтованим.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 01 грудня 2011 року № 2 у розмірі 1 971 018, 90 грн, що еквівалентно 74 217, 87 дол. США станом на 03 травня 2019 року.
В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 28 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року в частині вимог до ОСОБА_1 , ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
- судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) щодо застосування позовної давності до відповідача ОСОБА_1 ;
- судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2021 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18). Відповідно до зазначеного висновку обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності;
- судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 177/1659/17 (провадження № 61-40766св18). Відповідно до цього висновку за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов;
- суд апеляційної інстанції встановив обставини, які мають істотне значення, на підставі недопустимого доказу, а саме розписка від 01 грудня 2011 року видана на підставі договору позики від 01 грудня 2011 року № 2, яка підтверджує факт передачі коштів, однак не є правочином про внесення змін до договору, про що зробив висновок суд апеляційної інстанції;
- суд апеляційної інстанції, здійснюючи розрахунок заборгованості, не дослідив умови договору та акта звірки заборгованості, який підписано заявником із зауваженнями.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 та пунктах 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження. Касаційна скарга подана у справі із ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення до суду касаційної інстанції.
ІV ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗУПИНЕННЯ ДІЇ (ВИКОНАННЯ) РІШЕННЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
У касаційній скарзі заявник просить зупинити дію (виконання) постанови Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
Клопотання обґрунтовувалося тим, що існує ймовірність початку процедури виконання оскаржуваного рішення, примусового стягнення коштів, накладення арешту на кошти боржника, що може призвести до негативних наслідків для заявника.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію або виконання рішення суду апеляційної інстанції, наведені заявником ризики та ймовірність настання негативних наслідків не обґрунтовано та доказами не підтверджено, клопотання задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальними є, зокрема, засади цивільного процесу, визначені у статтях 12 та 13 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/30671/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення дії (виконання) постанови Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            Г. І. Усик