Номер провадження: 22-ц/813/1761/21
22-ц/813/1769/21
Номер справи місцевого суду: 520/9758/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Дришлюка І.А., Громіка Р.Д., 

переглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року по цивільній справі за позовом адвоката Колесника Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс Страхування» і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- 

в с т а н о в и в:

08 травня 2019 року адвокат Колесник Олександр Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс Страхування» і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що 09 січня 2019 року водій ОСОБА_2 близько 17:25 год., керуючи автомобілем Mercedes-Benz GLS 350D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Львівська в м. Одесі, біля будинку №58, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку попереду. Автомобіль Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло на транспортний засіб Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 .. Внаслідок зіткнень транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року водій ОСОБА_2 визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху і його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Автомобіль Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 09 січня 2014 року.
Відповідно до звіту №12\02\19 про визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ та вартості матеріального збитку власнику автомобіля, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке сталося 09 січня 2019 року станом на дату оцінки визначено у розмірі 170 513,08 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ визначена в сумі 80 464,38 грн..
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Mercedes-Benz GLS 350D, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», та згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №8375160 від 13 квітня 2018 року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 гривень.
Позивач у встановлений законом строк повідомила страховика про факт ДТП письмовою заявою. 18 березня 2019 року на замовлення ТДВ «Експрес Страхування» оцінювачем ТОВ «Укравтолізинг» проведена оцінка КТЗ Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно звіту №780 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 52 952,63 грн..
06 березня 2019 року ТДВ «Експрес Страхування» сплатило страхове відшкодування власнику транспортного засобу Infiniti FX35 наступним чином: 23 888,16 грн. – на рахунок СТО ФОП " ОСОБА_6 "; 8 313,00 грн. – на рахунок СТО Філія "Автомобільний дім Одеса" ПАТ "Одеса–Авто" та 18 084,73 грн. безпосередньо на рахунок ОСОБА_1 ..
Позивач не погодилась з розміром сплаченого страхового відшкодування і звернулась до суду з цим позовом. Під час судового розгляду справи судом за клопотанням позивача по справі призначена і виконана судова автотоварознавча експертиза. Згідно із висновком експерта №207-19 від 28 січня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Infiniti FX35, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 09 січня 2019 року станом на дату настання ДТП визначено рівною 76 413,60 грн.. 
Посилаючись на положення ст. 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник позивачки ОСОБА_1 просив суд стягнути з страховика на користь позивачки 76 413,60 грн. – 50 285,89 грн. = 26 127,71 грн. на відшкодування майнової шкоди. На відшкодування моральної шкоди позивач вимагає стягнути з винуватця ДТП – ОСОБА_2 – 30 000 грн., судові витрати стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Представник відповідача, ТДВ «Експрес Страхування», 04 липня 2019 року  надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позову до страхової компанії, посилаючись на те, що у ТДВ «Експрес Страхування» не виник обов`язок з доплати відшкодування у розмірі 30 178,49 грн., оскількипонесені витрати за матеріали  в сумі 8 313,00 грн., згідно рахунку №0000000692 від 12.02.2019р. СТО Філія «Автомобільний дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто» значно нижчі за розрахункову вартість матеріалів яка складає 21 827,08 грн. зазначених у п.п. 2.7, 2.9 звіту №12/02/19 від 11.03.2019р., проведеного на замовлення позивача. У наданому позивачем звіті №12/02/19 від 11.03.2019р. вартість нових запасних частин взята з інтернет-джерела «Exist» (а.с. 22-23) та значно вища ніж у інших аналогічних інтернет-джерелах, що підтверджується звітом №780 від 18.03.2019р. ТОВ «Укравтолізинг».Позивач в всупереч п. 36.2. ст. 36 Закону 1961 не надає документального підтвердження ні фактично понесених витрат на придбання запчастин, ні факту придбання нових запчастин у платника ПДВ. Отже, страховик зобов`язання за договором страхування виконав в повному обсязі, коли сплатив позивачу страхове відшкодування, розмір якого розраховано на підставі звіту №780 про визначення вартості матеріального збитку. Одночасно представник відповідача надав до суду клопотання про допит у якості свідка, експерта, та призначення по справі додаткової судово-автотоварознавчої експертизи.
Адвокат Колесник О.В. в інтересах ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримуючи позовні вимоги, доводив, що внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху сталося ДТП, під час якого було пошкоджено майно позивача – транспортний засіб і власнику спричинена майнова шкода.
Представник відповідача ТДВ «Експрес Страхування» до суду не з`явився, неодноразово звертався до суду із заявами про відкладення розгляду справи з посиланням на карантин, запроваджений в державі Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року.
ОСОБА_7 до суду не з`явився, відзив на позов не надав, про дату час та місце слухання справи сповіщався неодноразово судом відповідно до вимог закону за місцем реєстрації.
Суд, вислухав пояснення свідка, експерта-автотоварознавця, клопотання відповідача про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи залишив без задоволення.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс Страхування» і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Суд стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 23 487 грн. 97 коп і судові витрати в сумі 6 318 грн. 40 коп.; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., судові витрати в сумі 5 135 грн. 70 коп. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2019 року стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судової автотоварознавчої експертизи в сумі 6 500 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач, ТДВ «Експрес Страхування», просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» майнової шкоди та судових витрат, а також додаткове рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ТДВ «Експрес Страхування» повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. В такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 13 квітня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача, ТДВ «Експрес Страхування», підлягає задоволенню за таких підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в частині стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» майнової шкоди та судових витрат по сплаті судового збору та витрат на проведення автотоварознавчих експертних досліджень.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Згідно із пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2019 року водій ОСОБА_2 близько 17:25 год., керуючи автомобілем Mercedes-Benz GLS 350D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Львівська в м. Одесі, біля будинку №58, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку попереду. Автомобіль Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло на транспортний засіб Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 .. Внаслідок зіткнень транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року водія ОСОБА_2 визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Автомобіль Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 09 січня 2014 року.
Відповідно до звіту №12\02\19 про визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ та вартості матеріального збитку власнику автомобіля, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке сталося 09 січня 2019 року станом на дату оцінки визначено в розмірі 170 513,08 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ визначена у сумі 80 464,38 грн..
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Mercedes-Benz GLS 350D, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», та згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №8375160 від 13 квітня 2018 року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 гривень. 
Позивач у встановлений законом строк повідомила страховика про факт ДТП письмовою заявою. 18 березня 2019 року на замовлення ТДВ «Експрес Страхування» оцінювачем ТОВ «Укравтолізинг» проведена оцінка КТЗ Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно звіту №780 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Infiniti FX35, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 52 952,63 грн..
06 березня 2019 року ТДВ «Експрес Страхування» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування як власнику транспортного засобу Infiniti FX35 наступним чином: 23 888,16 грн. на рахунок СТО ФОП « ОСОБА_6 »; 8 313,00 грн. – на рахунок СТО Філія «Автомобільний дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто» та 18 084,73 грн. безпосередньо на рахунок ОСОБА_1 ..
Позивач не погодилась з розміром сплаченого страхового відшкодування і звернулась до суду з вказаним позовом. 
Під час судового розгляду справи судом за клопотанням позивача по справі призначена і виконана судова автотоварознавча експертиза. Згідно із висновком експерта №207-19 від 28 січня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Infiniti FX35, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 09 січня 2019 року станом на дату настання ДТП визначено рівною 76 413,60 грн. (а.с. 139-155) . 
На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на такі письмові докази: постанову Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, звіт про визначення вартості відновлювального ремонту №12\02\19 від 12 лютого 2019 року, заяву до страховика про виплату матеріального збитку, документи про сплату вартості відновлювального ремонту автомобіля, висновок судової товарознавчої експертизи №207-19 від 28 січня 2020 року.
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку ліміт відповідальності страховика становить 100 000 грн., розмір майнової шкоди, спричиненої страхувальником потерпілій особі складає 76 413,60 грн., страховик сплатив страхове відшкодування в сумі 52 952,63 грн..
Позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцями робіт (СТО) з урахуванням ПДВ.
Таким чином, у страховика у зв`язку із настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ на користь позивача підлягають стягненню на відшкодування майнової шкоди 23 487,97 грн. (76 413,60 – 52 952,63).
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.
Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено наступне, «… суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до  суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на  суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28–36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції – гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі – провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94р., Серія A, N 303-A, параграф 29).
Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року). 
Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства – обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України,  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі  яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Проте, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_1 не доведено належним чином підстави позову, а саме, правові підстави для притягнення ТДВ «Експрес Страхування» до відповідальності про сплату потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 
Пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно із пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».
Відновлювальний ремонт (або ремонт) – це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів  (далі – КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) – деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де:
С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;
С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;
С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;
Е З- коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та ПДВ.
Встановлено, що висновок №207-19 від 28 січня 2020 року частково спростовується реальними витратами позивача, зазначеними в акті виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 №2019003399 від 25 червня 2019 року на 23 888, 16 грн. та накладної філії «Автомобільний Дім Одеса» ПрАТ «Одеса-Авто №ОМ000000677 від 25 червня 2019 року.
На аркуші 2 ремонтної калькуляції №207-19 від 28 січня 2020 року до висновку №207-19 від 28 січня 2020 року зазначено, запасні частини ціни станом на 04.2019, вартість двері задка №90010-CL91В в сумі 60 849,59 грн. з ПДВ введені вручну користувачем в ремонту калькуляцію, у той час як за інформацію інтернет-джерела «Exist.ua» їх варіть становить 30 194 грн..
На аркуші 42 ремонтної калькуляції №207-19 від 28 січня 2020 року до висновку №207-19 від 28 січня 2020 року зазначено пояснення: ціни +20,00%. 20% з калькуляції це 20% ПДВ, тобто вартість запчастин зазначена у висновку експерта збільшена на +20% ПДВ.
У даному випадку позивачем пред`явлено вимогу до страхової компанії про відшкодування непогашеної частини повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та суми ПДВ.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Вирішуючи аналогічну справу при застосування до спірних правовідносин, статті 1194 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16 (провадження №61-3416св18) дійшов правового висновку про те, що «за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача до ДТП було пошкоджено і для відновлення його стану, що передував ДТП, експертом визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 41 913 грн 13 коп. (розмір реального матеріального збитку), чому надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій при розгляді справи. Та обставина, що позивачем було сплачено більшу суму за ремонтні роботи її автомобіля, не свідчить, що усі виконані ремонтні роботи були пов`язані саме з вказаною вище ДТП і відповідальність за їх оплату в повному обсязі має нести відповідач у справі».
У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №520/10265/16 (провадження №61-15695св18) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, висновок апеляційного суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, є обґрунтованим».
У постанові від 27 червня 2018 року у справі №466/9318/14 (провадження №61-12554св18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що «ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що страховою компанією в повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди, а акт виконаних робіт на суму 29 006,90 грн. та квитанція про їх оплату від 30 вересня 2014 року не містять доказів, що вказані роботи проведенні для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді».
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне – 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, їх достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні з об`єктивністю та достовірністю встановлено, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування в розмірі 52 952,63 грн., оцінену у встановленим законом порядку, що підтверджується фактом отримання позивачкою ОСОБА_1 грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою. Тому, ТДВ «Експрес страхування» у повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди, а позивач в всупереч п. 36.2. ст. 36 Закону 1961 не надала суду документального підтвердження ні фактично понесених витрат на придбання запчастин, ні факту придбання нових запчастин у платника ПДВ. 
За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем ТДВ «Експрес Страхування», але у даному випадку в судовому засіданні позивачем не доведено належним чином, що відповідач порушив його права. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України її право не підлягає судовому захисту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.
Тому, вимоги позивача ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес Страхування» є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статті 1194 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» майнової шкоди та судових витрат й ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову до ТДВ «Експрес Страхування». У зв`язку з цим підлягає скасуванню й додаткове рішення суду першої інстанції.
На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідач, ТДВ «Експрес Страхування», понесло і документально підтвердило витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1 152,60 грн. (а.с. 247), тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає присудженню судовий збір в сумі 1 152,60 грн.. 
Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову адвоката Колесника Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс Страхування» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судових витрат відмовити. 
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс Страхування», код ЄДРПОУ 36086124, зареєстроване місце знаходження: 01004 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 15/2, витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1 152,60 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 13 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік