СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2021 р.                                                                                     Справа № 913/412/19  
Східний апеляційний господарський суд у складі 
головуючий суддя (доповідач) За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача (стягувача):  від відповідача (боржника):	Чернота Л. Ф. Гребенюк Н.В., Радіонова О.О.  Телеснюк І.В.   не з`явились   не з`явились 	

розглянувши  апеляційну скаргу (вх.№574Л/3)	Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м. Сєвєродонецьк, Луганська область	
на ухвалу Господарського суду	 Луганської області 	
постановлену	22.01.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 27.01.2021 року) у м. Харкові	
у справі за скаргою (вих. №36 від 04.01.2021) на дії за позовом  до  про 	№913/412/19 (суддя – В. В. Корнієнко) Комунального підприємства “Лисичанськтепломережа”,                    м.  Лисичанськ, Луганська область державного виконавця  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ Комунального підприємства “Лисичанськтепломережа”,                м.   Лисичанськ, Луганська область стягнення 34 091 498,89 грн. 	
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 27.01.2021 року) у справі №913/412/19 скаргу №36 від 04.01.2021 року Комунального підприємства “Лисичанськтепломережа”, м. Лисичанськ, Луганська область на дії державного виконавця задоволено.
Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою від 21.12.2019 року у виконавчому провадженні №60909145, в рамках примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 06.12.2019 року №913/412/19, з грошових коштів в сумі 3895250,22 грн., які передбачені для виплати заробітної плати за листопад 2020 року та містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в                                 АТ “Альфа-Банк” у м. Києві, МФО 300346.
Не погодившись із постановленою ухвалою суду, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),                                         м. Сєвєродонецьк, Луганська область 09.02.2021 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №1067 від 08.02.2021 року, в якій просить суд:
- прийняти апеляційну скаргу до розгляду та у разі необхідності поновити строк на апеляційне оскарження;
- скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року у справі №913/412/19;
- відстрочити Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі або на розумний строк;
- справу розглянути без участі представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Апелянт вважає, ухвалу  неправомірною та такою, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відзначає, що Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» не має рахунків із спеціальним режимом у АТ «Альфа-Банк», які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, на які органами виконавчої служби забороняється звернення стягнення на накладення арешту на кошти на рахунках боржника.
          Скаржник звертає увагу суду на те, що згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Національного банку України від 17 червня 2004 року №280, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рахунками зі спеціальним режимом використання є балансові рахунки 2604 «Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання».
          Рахунки 2600 призначені для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково - касових операцій, в тому числі виплати заробітної плати, та навіть в разі виплати з цих рахунків заробітної плати, не мають спеціального статусу.
          Скасовуючи постанову начальника відділу про накладення арешту на кошти боржника,  що  перебувають  на  рахунку  № НОМЕР_2 ,  у відкритому в АТ "Альфа-Банк" у м. Києві, МФО 300346, суд попередньої інстанцій не урахував, що зазначений рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання, а є поточним, призначеним для зберігання коштів та здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, в тому числі для виплати заробітної плати, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови начальника відділу.
          Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках, таким чином Комунальне підприємство “Лисичанськтепломережа” не має відкритих рахунків із спеціальним режимом використання в АТ “Альфа-Банк”.
          Отже, дії відділу є правомірними та відповідають нормам Закону України “Про виконавче провадження”. Вважає, що жодних законних підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця не існувало.
Обставини на які посилається КП “Лисичанськтепломережа” є необгрунтованими та не підтвердженими відповідно до договору на комплексне банківське обслуговування поточного рахунку укладеним між боржником та АТ “АЛЬФА-БАНК”, що підтверджується правовим висновком, викладенним в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 344/8982/17.
Вказана апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду разом із матеріалами оскарження ухвали від 22.01.2021.
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року, керуючись ст.ст. 174, 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, відмовлено Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції         (м. Харків), м. Сєвєродонецьк, Луганська область у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 27.01.2021 року) у справі №913/412/19. Апеляційну скаргу останнього залишено без руху. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м. Сєвєродонецьк, Луганська область усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання цієї ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.; надати Східному апеляційного господарського суду докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної ухвали суду або вказати інші належні та обґрунтовані причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року у справі №913/412/19 з доказами на підтвердження зазначених обставин та звернутися із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги; конкретизувати апеляційні вимоги щодо бажаних наслідків скасування переглядуваного судового рішення в контексті визначених статтею 275 Господарського процесуального кодексу України повноважень апеляційного суду шляхом надання суду відповідної заяви з доказами її надсилання іншим учасникам справи.
           12.03.2021 року на поштову адресу суду від Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшло клопотання №2003 від 10.03.2021 року, в якому останній просить долучити до матеріалів справи платіжне доручення від 09.03.ю2021 №70118, щодо сплати судового збору  у розмірі 2270,00 грн.
У зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В., відповідно до ст. 126 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, і на виконання рішення зборів суддів Східного апеляційного господарського суду №1 від 02.10.2018 р., №2 від 16.10.2018 р. здійснено заміну зазначеного судді у складі колегії суддів у справі №913/412/19 шляхом автоматизованого розподілу.
          Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 сфоромовано склад колегії суддів (за наявності): головуючий суддя –                    Чернота Л.Ф., судді: Гребенюк Н.В., Радіонова О.О.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 року, визнано причини пропуску встановленого законом процесуального строку поважними. Поновлено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м. Сєвєродонецьк, Луганська область строк для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року у справі №913/412/19. Відкрито апеляційне провадження у справі №913/412/19. Встановлено учасникам справи строк до 30.03.2021 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Зобов`язано апелянта конкретизувати апеляційні вимоги щодо бажаних наслідків скасування переглядуваного судового рішення в контексті визначених статтею 275 Господарського процесуального кодексу України повноважень апеляційного суду шляхом надання суду відповідної заяви з доказами її надсилання іншим учасникам справи.  Призначено справу до розгляду на  "14" квітня 2021 р. о 15:00 год.
          В судове засідання 14.04.2021 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал, які повернулись на адресу суду з відміткою: «вручено за довіреністю» (а.с.52-54).
          За приписами ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
          Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 року, якою було призначено розгляд справи на 14 квітня 2021 року о 15:00 год., була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 17.03.2021 року. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
          Отримавши апеляційну скаргу сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
          Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).
          Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 14.04.2021 року, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.
          Учасники справи не були позбавлені можливості звернутися з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео конференції у відповідності до вимог статті   197 ГПК України.
          В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого                  ст.273 ГПК України.
          Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність представників сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.
                    Відповідно до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України було складено протокол судового засідання.
У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ст.270 ГПК України).
          Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ст.271 ГПК України).
Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
          Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою №36 від 04.01.2021 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Пихоніної М.В., щодо накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, МФО 300346.
          Скаргу боржник мотивує  наступним:
          - рішенням господарського суду Луганської області від 24.09.2019 у справі                       №913/412/19 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 27.896.203,07 грн, три проценти річних в сумі 1.042.373,21 грн, інфляційні втрати в сумі 2.868.835,31 грн та витрати на судовий збір в сумі 477111,17 грн; в решті позову (про стягнення пені в сумі 2.284.087,30 грн) відмовлено;
          - 06.12.2019 позивачу видано наказ № 913/412/19;
          - постановою від 19.12.2019 відділом ДВС відкрито виконавче провадження №60909145 з виконання наказу господарського суду Луганської області від                     06.12.2019 №913/412/19;
          - постановами ВДВС від 19.12.2019 з боржника стягнуто на користь відділу                 ДВС виконавчий збір в сумі 3.228.452,27 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 85,90 грн;
          - 18.03.2020 боржник отримав постанову ВДВС про арешт коштів боржника від 21.12.2019 у виконавчому провадженні №60909145;
          - вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на його рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві;
          - 18.12.2020 боржник звернувся до відділу ДВС з листом від 17.12.2020 № 3003 з проханням зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві на суму виникнення у боржника зобов`язань з виплати заробітної плати та нарахованого єдиного внеску на заробітну плату в сумі 3.895.250,22 грн.;
          - відповіді на вказаний лист (про зняття арешту на суму зобов`язань з виплати заробітної плати та нарахованого єдиного внеску на заробітну плату) відділ ДВС не надав;
          - вказані дії (бездіяльність) ВДВС щодо не зняття арешту з грошових коштів є протиправними за таких підстав;
          - заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до     Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; принципи, закріплені в статях     3     та     43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях     статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю»;
          - зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю;
          - отже, виплата підприємством заробітної плати своїм працівникам має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства; накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача (прав на оплату праці);
          - аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19.
          На підставі вказаних доводів, боржник заявив вимогу про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                    (м. Харків), яким на даний час здійснюється виконання наказу від 06.12.2019 №913/412/19, зняти арешт з грошових коштів у розмірі 3.865.250,22 грн., що містяться на рахунку                     № НОМЕР_1 , МФО 300346 в АТ «Альфа-Банк» у  м. Києві, для виплати заробітної плати працівникам КП «Лисичанськтепломережа».
          Надаючи в процесі апеляційного перегляду справи оцінку аргументам оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини               1 статті 282 ГПК України - з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених                    ст.269 ГПК України - колегія суддів зазначає наступне.
          Статтею 1291 Конституції України унормовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
          Положеннями ч.1 ст.18 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
          Відповідно до ч. 1  ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
          Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).
          Виконання судового рішення є невід`ємною складовою право кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
          Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
          Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України                   «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів»                   (ч. 1   ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
          Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент прийняття постанови про арешт коштів, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
          Частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»     передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
          Абзацом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до     статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до     статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання»,     статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до  Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки» на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
          Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч. 3  ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»).
          Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої     статті 34 цього Закону                  (абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону).
          Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону).
          Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків – резидентів і нерезидентів, затвердженої   постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок – рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
          З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. 
          При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»     встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
          Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. 
          При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»,  повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
          Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
          Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. 
          Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що боржнику 07.06.2019 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 (на даний час № НОМЕР_1 ) – а. с. 5, на кошти, на який виконавцем був накладений арешт, який використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. 
          Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. 
          Акціонерне товариство «Альфа-Банк», на яке нормами  ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
          Разом з тим за приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
          Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці»     передбачено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
          Згідно з ч. 5  ст. 97 Кодексу законів про працю, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
          Частиною 6     ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
          Таким чином, право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державою, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
          Крім того, за невиплату  заробітної плати керівника підприємства може бути притягнуто до кримінальної відповідальності (стаття 175 КК України).
          З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.
          У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.
          Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»   на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також, арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.
          Суд апеляційної інстанції вважає, що довідка АТ «Альфа-Банк» №152-27/53028 від 07.06.2019 та виписка за рахунком (звіт за 2020 рік) є належними доказами на підтвердження того, що вказаний рахунок є зарплатним і використовується з метою оплати праці та здійснення пов`язаних відрахувань. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рахунок має цільове призначення, і накладення на нього арешту заборонено абзацом другим частини другої статті 48 та частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
          Зокрема, ч. 6 ст. 52 вищенаведеного Закону врегульовано, що у разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:
          1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо);
          2) об`єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.
          Крім вищенаведеного, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що Законом України «Про виконавче провадження» до компетенції приватного виконавця не віднесено перевірку цільового призначення рахунків боржника, відкритих у банках. Повідомлення виконавця про рахунки, які не підлягають арешту, є завданням банку та самого боржника. 
          Місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено, що боржник звернувся до відділу ДВС з листом про виникнення в нього зобов`язань з виплати заробітної плати в сумі 3.895.250,22 грн. та просив зняти арешт з коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, на суму зобов`язань з виплати заробітної плати за листопад 2020 року в розмірі 3.895.250,22 грн. (а.с.6). До вказаного листа боржник додав копію звіту про суми нарахованої заробітної плати та нарахованого єдиного внеску на заробітну плату за листопад 2020 року (а.с.7).
          Проте, органом ДВС не було  вчинено дії щодо зняття арешту з рахунку відповідача (скаржника), що свідчить про порушення ним приписів п. 1 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» , згідно з якими підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
          Посилання скаржника на те, що  рахунки 2600 призначені для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково - касових операцій, в тому числі виплати заробітної плати, та навіть в разі виплати з цих рахунків заробітної плати, не мають спеціального статусу, є необгрунтованими, оскільки такі обставини не свідчать про зміну цільового призначення цього рахунку та не виключають його подальше поповнення та здійснення з нього виплати заробітної плати працівникам товариства, сплати обов`язкових платежів (зборів), пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів. Одночасно, суд виходить з того, що предметом розгляду даної скарги є дії органом ДВС щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 , відповідність яких вимогам законодавства, оцінюється судом саме на момент вчинення відповідної виконавчої дії, а також з того, що арешт коштів на цьому рахунку є чинним на теперішній час в межах всієї суми звернення стягнення.
          Про те, що накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку в                      АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 , та які призначені для виплати заробітної плати, допомозі по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами, заробітної плати,нарахованої підприємствами, установами і організаціями працюючим особам з інвалідністю, та інших виплат, пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів, а саме - податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат та платежів, порушує права та інтереси працівників відповідача (скаржника) та суперечить приписам вищенаведеного законодавства.
            Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця чи іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
          Таким чином, бездіяльність державного виконавця є неправомірним (не зняття арешту з коштів, призначених для виплати заробітної плати працівникам боржника), а вимоги боржника – обґрунтованими.
          Враховуючи наведене, вимоги боржника про зняття арешту з грошових коштів, які передбачені для виплати заробітної плати підлягають задоволенню.
          Згідно приписів  статті 74 Господарського процесуального кодексу України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
          Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо прийняття оскаржуваного рішення у справі за неповного з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків судів обставинам справи, оскільки скаржник не навів конкретних наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджують його вимоги, але не були досліджені судами першої та апеляційної інстанції. У даному випадку, заявник доказів поважності пропуску строку для пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди   до виконання не надав. 
          В даному випадку,  суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін.
  Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
  Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284, 343  Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м. Сєвєродонецьк, Луганська область на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року (повний текст складено та підписано (27.01.2021 року)   у справі №913/412/19   залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 22.01.2021 року (повний текст складено та підписано (27.01.2021 року)   у справі №913/412/19  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
            Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
                          Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2021 р.                 

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова