Ухвала
 
31 травня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 310/5378/17
провадження № 61-5914ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року заступник прокурора Прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна.
Позов обґрунтовано тим, що під час опрацювання інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було встановлено, що об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протиправно вибув із державної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В. та зареєстровано в реєстрі під номером 1229, за яким Публічне акціонерне товариство «Приазовкурорт» (далі - ПАТ «Приазовкурорт») відчужено ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, що складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а», загальною площею 91,3 кв. м, ворота № 1, паркан № 2, замощення, № І. Право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 05 жовтня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_1 . Відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено ПАТ «Приазовкурорт» без наявності на це належних правових підстав.
Пунктом 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03 квітня 2003 року № 165 «Про оформлення права власності» надано згоду на оформлення права власності за Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ «Приазовкурорт») на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі літ. «А», прибудови «а» та споруд. Бердянською міжрайонною прокуратурою вищевказаний пункт рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради оскаржено до Господарського суду Запорізької області.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01 березня 2012 року у справі № 11/5009/7948/11, яке набрало законної сили, визнано недійсним пункт 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03 квітня 2003 року № 165 «Про оформлення права власності», визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на об`єкти нерухомого майна, що складається з основної будівлі літ. «А», прибудови «а» та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а також витребувано їх з чужого незаконного володіння ПАТ «Приазовкурорт» та зобов`язано повернути у власність держави Україна в особі Фонду державного майна України.
На підставі зазначеного позивач просив витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 928862123104, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, ворота № 1, паркан № 2, замощення, № І.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року позов задоволено. Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення І. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року виправлено описку в рішенні суту та викладено абзац другий в наступній редакції: «Витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 928862123104, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а», ворота № 1, паркан № 2, замощення І».
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність у Фонду державного майна України права власності на спірне майно, презумпцію правомірності правочину - договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2016 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно, незалучення всіх співвласників до розгляду справи, перебудову та видозміну спірного майна на час розгляду справи, пропуск позивачем строку позовної давності, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року скасовано в частині задоволення позову про витребування у ОСОБА_2 1/4 частки об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та відмовлено в цій частині позову.
У іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і касаційну скаргу Фонду державного майна України задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 10 липня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року змінено у його мотивувальній частині.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квітні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків до 26 травня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання цієї ухвали. Зокрема запропоновано заявникам сплатити судовий збір у розмірі 18 370,46 грн.
 
У строк визначений в ухвалі на адресу Верховного Суду надійшли матеріали про усунення недоліків, а саме квитанція від 30 квітня 2021 року № 39 про сплату судового збору у розмірі 18 370,50 грн.
 
Як підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі № 3-23гс14, від 25 березня 2015 року у справі № 3-21гс15, від 22 березня 2017 у справі № 3-1486гс16, від 07 червня 2017 року у справі № 3-455гс17  (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
У касаційній скарзі заявники викладають клопотання про зупинення виконання судових рішень, яке обґрунтовують тим, що виконання судового рішення на цій стадії може суттєво порушити їх права.
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.
Ураховуючи що клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не містить достатніх підстав для зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року, доводи клопотання зводяться до ймовірності настання негативних наслідків, наведені заявниками обставини не підтверджені належними доказами, клопотання задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
 
Витребувати з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області матеріали справи № 310/5378/17.
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик