03 червня 2021 року
м. Київ
 
справа №459/3451/20
провадження №51-1339км21

О К Р Е М А   Д У М К А
судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого          ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України (далі – КК), звільненої від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо якої на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі –КПК) закрито.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просила скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважала, що ухвала апеляційного суду про повернення її апеляційної скарги суперечить приписам КПК й порушує її право на доступ до правосуддя.  
03 червня 2021 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року – без змін.
Не погоджуючись із мотивами прийнятого рішення, вважаю за необхідне по даній справі висловити окрему думку, виходячи з наступного.
1. Статтею 24 КПК передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
2. Крім норм ст. 7, ч. 6 ст. 9, частин 1, 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 КПК, які гарантують доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права також забезпечує Конституція України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129).
3. Статті 55, 129 Конституції України гарантують реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК. Вказані норми Конституції України кореспондують із положеннями ст. 24 КПК й розширюють коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.
4. Крім того, Конституційний Суд України у своїх рішеннях висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити в правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмеженим (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
5. Отже, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій (абзац 1 підпункту 3.2 пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012). 
6. Перегляд судових рішень судом вищого рівня гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
7. Водночас слід наголосити, що відповідно до ст. 129 Конституції України право на апеляційний розгляд гарантовано в будь-яких випадках, а право на касаційне оскарження – лише у визначених законом випадках. Тобто право на касаційне оскарження носить обмежений характер, на відміну від права на апеляційне оскарження.
8. Разом з тим, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій може виникнути тільки у випадку, якщо рішення суду стосується прав, свобод та інтересів осіб, які подали відповідну апеляційну чи касаційну скарги.
9. Таким чином, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
10. Виходячи з наведеного, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, відсутність у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, осіб, прав, свобод та інтересів яких стосується судове рішення, не є перешкодою в доступі їх до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 цього Кодексу.
11. Згідно з вказаною нормою закону кожному гарантується право на  перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод чи інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді. 
12. Водночас у цій справі апеляційний суд не дотримався вказаних вище вимог.
13. Як убачається з матеріалів справи, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , суддя апеляційного суду обмежився лише формальним посиланням на положення ст. 393,  ч. 3 ст. 399 КПК.  
14. При цьому суддя апеляційного суду не перевірив, чи стосується ухвала суду першої інстанції прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_2 , яка брала участь у вказаному кримінальному провадженні як свідок і чи в змозі вона з урахуванням норм процесуального закону реалізувати своє право на судовий захист в інший спосіб, ніж шляхом апеляційного оскарження такої ухвали.
15. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до апеляційного суду певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
16. Апеляційному суду належало ретельно перевірити доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 у частині, що стосувалася її прав оскаржити судове рішення.
17. Повертаючи ОСОБА_2 апеляційну скаргу, апеляційний суд позбавив її такої можливості, що істотно вплинуло на захист її прав, свобод та законних інтересів.
18. Ураховуючи наведене, вважаю, що ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 постановлено з порушеннями вимог пунктів 13, 14 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 24, п. 10 ст. 393 КПК, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Оскільки в силу ч. 1 ст. 412 КПК такі порушення кримінального процесуального закону є істотними, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК суду касаційної інстанції належало скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Суддя:                                                                                              ОСОБА_1