ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/1303/20	Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В. 	
Провадження № 22-ц/817/537/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Стецюк М.А. 
та представника позивача АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №609/1303/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року, ухваленого суддею Ковтуновичем О.В., повний текст якого складений 23 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05 вересня 2011 року у розмірі 34 785 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 11 копійок станом на 12 жовтня 2020 року, яка складається з: - 31 799 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 87 копійок — заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 24 копійки — заборгованість за простроченими відсотками; а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що ОСОБА_2  звернулася до АТ КБ “Приватбанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н 05 вересня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі — Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з “Умов та правил надання банківських послуг” та Витяг з “Тарифів” додаються до позовної заяви. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці при отриманні картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16 900 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ “Приватбанк” свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язувалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п.2.1.12.3. Проте, свої зобов`язання остання неналежним чином виконувала умови кредитного договору б/н від 05 вересня 2011 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 12 жовтня 2020 року у розмірі 34 785 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 11 копійок. 
Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (код ЄДРПОУ: 14360570, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (01001), адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 (49094)) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості — відмовлено.
Судові витрати — залишено за позивачем.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” просить скасувати заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року по справі №609/1303/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задовольнити в повному обсязі, а також судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що на підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 25 000 гривень. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Крім цього, остання зверталася до Банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахунках відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видачі карток. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні: - витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); - копія наказу банку щодо затвердження “Умов та Правил надання банківських послуг” (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви). Тобто, до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєдналася відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також, що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідач не зверталася до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодилася з його умовами, адже, користувалася кредитною карткою, про що свідчить особисто вчинені нею операції по кредитній картці (в т.ч. щодо часткового погашення заборгованості). Крім цього, висновок суду про погашення заборгованості, що зроблений судом без урахування зазначених норм матеріального права, з урахуванням преюдиційного значення встановлених судом обставин позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, адже наявність висновку про погашення заборгованості за кредитом, що зроблений судом передчасно та без повного встановлення обставин справи, позбавляє Банк можливості стягнути з позичальника відсотки за ст.1048 ЦК України та ст.625 ЦК України, право на які гарантовані законом, та які в даній справі судом не лише не стягувалися, а й не визначалися.
Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористалася.
У судовому засіданні представник АТ КБ “Приватбанк” - Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеним оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на веб-порталі судової влади України.
Згідно з частинами 11-12 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 05 вересня 2011 року  ОСОБА_1  звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви б/н від 05 вересня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 12).
Згідно Довідки АТ КБ “Приватбанк”,  ОСОБА_1  було надано 3 кредитних картки: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , з останньою терміном дії до 03/22 (а.с. 11).
Максимальний розмір кредитного ліміту наданий банком був 16 900,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 10).
У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с. 14-38).
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що тілом кредиту є сума грошових коштів, яка є різницею між отриманими грошовими коштами та повернутими грошовими коштами, розрахунок відносно чого є наступним: 93 806 грн. 75 коп. - (12 668 грн. 41 коп + 36 486 грн. 81 коп.) = 44 650 грн. 78 коп., тобто відповідач сплатила більше ніж отримала і переплата склала 44 650 грн. 78 коп. З огляду на наведене, суд вважає, що доводи позивача стосовно наявності у  ОСОБА_1  боргу перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки вірно застосовано норми матеріального права і висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, виходячи з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 15.07.2011 по 15.10.2020 остання користувалася кредитними картками, неодноразово проводила розрахунки за товари, здійснювала поповнення мобільного телефону, а також переводила та вносила кошти на погашення кредиту (а.с. 47-54).
Отже, наявність факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем обґрунтовано підтверджується обставинами справи.
Проте, як вбачається із даної виписки, що ОСОБА_1 було погашено кредитні кошти та проценти на загальну суму 66 829 (шістдесят шість тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 80 копійок, що в рази перевищує встановлений банком кредитний ліміт, який становив 16900 грн. та фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, які становлять 26 383,69 грн., що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 15.07.2011 по 15.10.2020 (а.с. 47-54).
Також, як вбачається з даної виписки, що банк штучно створював заборгованість по тілу кредиту, списуючи автоматично відсотки за використання кредитного ліміту і показуючи їх як тіло кредиту, якого відповідач не отримувала.
Отже, колегія суддів вважає, що позивачем не представлено суду достовірних та достатніх доказів того, що розмір заборгованості за тілом кредиту відповідає 31799,87 грн.
Крім цього, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які обґрунтував тим, що право вимоги в цій частині передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт “Універсальна”.
Однак, долучені банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт “Універсальна”  ОСОБА_1  не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ “ПриватБанк”. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг зазначені умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Також, в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 05 вересня 2011 року (а.с. 12) процентна ставка не зазначена, а лише вказано про бажання отримати кредитну карту “Універсальна”.
Тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН “Керівні принципи для захисту інтересів споживачів”, прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1  АТ КБ “ПриватБанк” дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку і розмірів нарахування процентів.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 2 985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 24 копійки — заборгованості за простроченими відсотками, нарахованою позичальнику відповідно до Умов і правил надання банківських послуг і Тарифів з обслуговування кредитної картки “Універсальна” та заборгованості по тілу кредиту в сумі 31799,87 грн., яка достовірними та достатніми доказами не підтверджена.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” слід залишити без задоволення, а заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 червня 2021 року.

Головуючий 
Судді