КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 752/23537/17	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8426/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
16 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Семенюк Т.А.
Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою Бауліної Віри Олегівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк«Приватбанк» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк«Приватбанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
В листопаді 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 752/23537/17 та цивільну справу № 752/23141/17 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) позивач просив стягнути заборгованість за кредитними договорами:
-договором SAMDN03000169539042 про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 25.07.2013 року в розмірі 32 980 251,41 грн.,
-договором SAMDN03000178208316 про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 25.07.2013 року в розмірі 945 505,57 грн.,
-договором SAMDN03000099300056 про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 25.07.2013 року в розмірі 2 501 502,86 грн.
У лютому 2021 року відповідач подав клопотання про зупинення провадження по даній справі до розгляду та набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №826/20221/16, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва. 
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилається на те, що між позивачем та відповідачем існували правовідносини, які виникли як на підставі кредитних, так і депозитних договорів, оскільки між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено також: 
-     договір SAMDN01000703452255 вклад «Стандартний» на 12 міс.» (Депозит VIP 12 міс.) від 05.05.2008 року.
-     договір SAMDN01000704259283 вклад «Стандартний» на 12 міс.» (Депозит VIP 12 міс.) від 10.09.2008 року.
13.12.2016 року рішенням Комісії Національного банку України №105 ОСОБА_2 був визнаний пов`язаною з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» особою, а грошові кошти з його депозитних рахунків було списано.
Зазначає, що не погоджуючись із діями щодо віднесення його до категорії пов`язаних з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» осіб, застосування до нього процедури bail-in, ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року в справі №826/20221/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2020 року в справі №826/20221/16 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року було скасовано, проте у п. 4 резолютивної частини вказаної постанови позивачам роз`яснено, що розгляд частини позовних вимог цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що вони мають право протягом 10 діб з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 року постановлено передати справу №826/20221/16 за встановленою юрисдикцією до Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2020 року в справі №826/20221/16 було прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.
У зв`язку із викладеним вважає, що справа №826/20221/16 є пов`язаною зі справою №752/23537/17, оскільки обставини, що встановлюються у справі №826/20221/16 впливають на оцінку судом доказів у даній справі.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/20221/16 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Приватбанк» Соловйової Н.А., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Приватбанк» Славкіної М.А., ПАТ КБ «Приватбанк», Міністерства фінансів України, ПАТ «Укргазбанк» про визнання протиправними та скасування рішень, розірвання договорів, визнання недійсними договорів та стягнення грошових коштів.
Не погоджуючись зухвалою суду, Бауліна В.О. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити на новий розгляд до суду першої інстанції, вважаючи,  що судом порушено норми  процесуального права тане враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за Кредитними договорами. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. 2151005459 від 25.01.2018 року, на яку посилається суд першої інстанції, передбачала зарахування вимог за Кредитними договорами за рахунок вимог відповідача на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 826/20221/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року.
Отже скаржник вважає, єдиною підставою для наявності у відповідача станом на 25.01.2018 року вимог до Банку була постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 826/20221/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року та скасована постановою Великої Палати Верховного суду від 15.06.2020 року. 
Зазначає, що інших підстав, як-то перебування на розгляді суду вимог відповідача до позивача, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. 2151005459 від 25.01.2018 року не містить.
Позивач вказує, що будь-які інші судові рішення, які можуть бути прийняті у майбутньому, не можуть змінювати/заміняти підстави вчиненого одностороннього правочин, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. 2151005459 від 25.01.2018 року.
Вважає, що суд першої інстанції не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
28 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , який просив залишити без змін ухвалу суду, а апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, натомість апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема
- договором SAMDN03000169539042 від 19.06.2014 р. про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти у розмірі 32 980 251,41 грн.,
- договором SAMDN0300178208316 від 21.07.2014 р. про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти у розмірі 945 505,57 грн.,
- договором SAMDN03000099300056 від 25.07.2013 р. про відкриття та обслуговування карткового рахунку та обслуговування платіжної карти у розмірі 2 501 502,86 грн.
Предметом даного позову АТ КБ «Приватбанк» є заборгованість за кредитними договорами.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року в справі № 826/20221/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Постановлено, зокрема
- визнано протиправним та скасувати рішення Комісії з питань визначення повязаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України (далі Комісія) від 13 грудня 2016 року № 105 у частині визнання ОСОБА_2 пов'язаною з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») особою;
- визнано протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі Фонд, уповноважена особа Фонду відповідно) Соловйової Н. А. від 20 грудня 2016 року №22 у частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_2 щодо зупинення/блокування/припинення чи будь-якого іншого обмеження здійснення видаткових (витратних) готівкових та/або безготівкових операцій за депозитними чи будь-якими іншими рахунками, відкритими у ПАТ «КБ «Приватбанк»;
- визнано протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду від 20 грудня 2016 року №2887 про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Приватбанк» у частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_2 ;
- визнано протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду від 20 грудня 2016 року № 2891 про здійснення розрахунково-касового обслуговування під час тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Приватбанк» у частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_2 ;
- визнано нечинними з моменту укладення договір про придбання акцій та акт приймання-передачі від 20 грудня 2016 року №101/2016, укладені між ПАТ «КБ «Приватбанк», від імені якого діяв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Приватбанк»;
- визнано протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду від 20 грудня 2016 року № 2893 про погодження умов продажу неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Приватбанк» у частині, що стосується інтересів ОСОБА_2 ;
- визнано нечинними з моменту укладання договір купівлі-продажу акцій банку та акт виконання зобов`язань від 21 грудня 2016 року № БВ-744/16/13010-05/131, укладені між державою в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21 грудня 2016 року були власниками простих іменних акцій ПАТ «КБ «Приватбанк», від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ "Приватбанк" в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ КБ "Укргазбанк" в частині, що стосується інтересів ОСОБА_2 ;
- визнано протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ "Приватбанк" "Про перерахування коштів пов`язаних осіб" від 21 грудня 2016 р. № 44 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_2 ;
- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» 151 011 000,00 грн. в якості основної суми списаного депозиту та 72 353,69 доларів США, 6 759,52 євро на користь ОСОБА_2 .
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №826/20221/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року було скасовано. У п. 4 резолютивної частини вказаної постанови позивачу ( ОСОБА_2 ) роз'яснено, що розгляд частини позовних вимог цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що вони мають право протягом 10 діб з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 року постановлено передати справу № 826/20221/16 за встановленою юрисдикцією до Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2020 року в справі №826/20221/16 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду.
Задовольняючи клопотання відповідача про зупинення провадження, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 826/20221/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року скасовані, а спір по суті в частині стягнення депозитних грошових коштів не вирішено, тому існує неможливість об`єктивного розгляду та вирішення спору в даній справі, щоє підставою для зупинення провадження.
Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Разом з тим, суд повинен враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з вимогами ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).
Як вбачається з матеріалів даної справи позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами SAMDN03000169539042 від 19.06.2014 року, SAMDN0300178208316 від 21.07.2014 року та SAMDN03000099300056 від 25.07.2013 року.
Зупиняючи провадження у справі, суд посилався нацивільну справу №826/20221/16 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Приватбанк» Соловйової Н.А., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Приватбанк» Славкіної М.А., ПАТ КБ «Приватбанк», Міністерства фінансів України, ПАТ «Укргазбанк» про визнання протиправними та скасування рішень, розірвання договорів, визнання недійсними договорів та стягнення грошових коштів, позовні вимоги якої обгрунтовані, зокрема заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. 2151005459 від 25.01.2018 року, якою ПАТ КБ «Приватбанк» зарахував вимоги за кредитними договорами SAMDN03000169539042, SAMDN0300178208316 та SAMDN03000099300056 у сумі 188 650 685 грн. за рахунок вимог ОСОБА_2 на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у спраіві № 826/20221/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, що складали 151 011 000,00 грн., 72 353,69 доларів США та 6 759,52 євро.
Відповідно до роз`яснень п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Таким чином, зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, викликається необхідністю встановлення у судовому рішенні по іншій справі фактів, які мають значення для даної справи та рішення по іншій справі може вплинути на цивільні права та обов`язки позивача при розгляді даної справи.
Колегія суддів вважає що, наявність у провадженні Печерського районного суду м. Києва справи про визнання протиправними та скасування рішень, розірвання та визнання недійсними депозитних договорів, стягнення грошових коштів не є підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки питання, які можуть бути вирішенні у справі № 826/20221/16, не стосуються підстав заявлених вимог у даній справі.
Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати правомірність нарахування заборгованості при розгляді даної справи, враховуючи правові висновки Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегії суддів вважає, що будь-які перешкоди для розгляду справи № 752/23537/17 відсутні, оскільки зазначені відповідачем у клопотанні обставини, які, на його думку, тягнуть за собою зупинення провадження у справі, можуть бути перевірені в межах розгляду даної справи.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції належним чином не проаналізував предмет та підстави позову у справах, не зазначив об`єктивні обставини, які б вказували на те, що розгляд судом цивільної справи №826/20221/16 будь-яким чином перешкоджає розгляду даної справи на підставі наданих доказів та самостійного встановлення судом обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує свої вимоги та обставини, яким відповідач заперечує проти позову.
Зупинивши провадження у справі за відсутності для того будь-яких підстав, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи та не звернув уваги на те, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу,  фактично має наслідком затягування розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Бауліної Віри Олегівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити. 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий  

Судді