ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«07» червня 2021 року 
м. Харків
справа № 628/548/21
провадження 22ц/818/3328/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -         Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -                    Котелевець А.В., Хорошевського О.М. 
учасники справи:
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»,
боржниця – ОСОБА_1 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року в складі судді Коваленко О.А. 
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з газопостачання з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних та просив видати судовий наказ, яким стягнути з боржниці суму основного боргу у розмірі 36 077,15 грн, 3% річних - 1671,47 грн та інфляційні втрати - 2745,59 грн, а також судовий збір - 227,00 грн.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу, неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що нарахування 3 процентів річних тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтується на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. У розумінні положень цивільного права 3% річних не є неустойкою, а проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Він має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, які не є штрафними санкціями, нарахування яких заборонено на період запровадження карантину.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З частини 2 статті 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, тому із поданої заяви не вбачається виникнення права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне здійснення платежів за послуги з газопостачання. Заявлені вимоги про стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат взаємопов`язані із вимогами про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання;  їх окремий  розгляд є неможливим, отже у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до  статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Приписами статті 165 ЦПК України визначені підстави для відмови у видачі судового наказу, які є вичерпними.

Зокрема, пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо  із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу .

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з газопостачання та просив стягнути з боржниці суму основного боргу у розмірі 36 077,15 грн, 3% річних - 1671,47 грн та інфляційні втрати -2745,59 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин.

Пунктом 4 частини 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону  України «Про внесення змін до деяких  законодавчих актів  України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Пунктом 3 частини 1  статті 611 ЦК України  передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас, згідно частини 2 статті 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України  інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. 

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Таким чином, проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що виникла за період з лютого 2018 року, тобто ще до встановлення карантину на території України.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав встановлення карантину та заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до  статті 141 ЦПК України не вирішується, оскільки справа по суті не розглядалася.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст. 376, п.4 ч.1 ст.379 ст. 381-384 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - задовольнити.
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                         А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.