ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/7918/20 пров. № А/857/2155/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Пащука Артема Ігоровича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Москалем Р.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального   захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради (далі – Управління, відповідач) щодо відмови у перерахунку та доплаті йому разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році за 2017-2020 роки в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII) та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату йому разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році за вказаний період у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2020 було роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління в самостійні провадження з такими позовними вимогами :
1) визнати протиправними дії Управління щодо не перерахування та недоплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону №3551-XII та зобов`язання/спонукання Управління провести нарахування та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону №3551-XII п`яти мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум. Ці позовні вимоги розглядатимуться в провадженні справи №380/7742/20;
2) визнати протиправними дії Управління щодо не перерахування та недоплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня в 2020 році за 2017-2019 роки в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону №3551-XII та зобов`язання/спонукання Управління провести нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2020 році за вказаний період в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону №3551-XII п`яти мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Пащук А.І. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги його довірителя.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в період з 2017 по 2019 роки була чинною норма ч.5 ст.12 Закону №3551-XII, яка передбачала виплату учасника бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Конституційний Суд рішенням від 27.02.2020 №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Основному Закону (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
Управління нарахувало та виплатило на рахунок позивача в установі банку разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій, зокрема, у 2017 році в розмірі 1200 грн, у 2018 році в розмірі 1265 грн та у 2019 році в розмірі 1295 грн. Виплату допомоги проведено у розмірі та у спосіб, що визначені постановами Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017, №170 від 14.03.2018, №237 від 20.03.2019, що підтверджується довідками №№3334, 3333, 3335 від 04.08.2020 та визнається сторонами.
23.07.2020 ОСОБА_1 просив Управління здійснити йому перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум. 
Листом №3332/1-18 від 04.08.2020 Управління повідомило заявника про відсутність правових підстав для проведення перерахунку та виплати разової грошової допомоги в іншому розмірі (п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням виплаченої суми), ніж визначений цими нормативними актами, оскільки виплата разової грошової допомоги до 5 травня йому як учаснику бойових дій у 2017-2020 роках проводилась відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати       разової грошової допомоги, передбаченої   Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»   на 2017-2020 роки відповідно. 
Вважаючи протиправними дії відповідача ОСОБА_1 звернувся в суд із даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2015 до 27.02.2020 (охоплює спірний період 2017-2019 роки) Кабінет Міністрів України на підставі наведеної вище норми Бюджетного кодексу України мав повноваження визначати розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої   Законом №3551-XII та втратив повноваження визначати, передбаченої Законом №3551-XII розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з 27.02.2020, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18). Оскільки дія викладеної в ч.5 ст.12 Закону №3551-XII норми права, що передбачає виплату учасникам бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відновилася з 27.02.2020 (з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення), то ця подія не створила правових підстав для перерахунку та доплати цього виду соціальної допомоги за попередній період (2017-2019). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, формування в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон №3551-XII.
Згідно ч.5 ст.12 Закон №3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-XIV від 25.12.1998), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 (набрав чинності 01.01.2008) частину п`яту статті 12 Закону №3551-XII викладено у такій редакції : «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014 (набрав чинності 01.01.2015) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених положень Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, зокрема, №223 від 05.04.2017, №170 від 14.03.2018, №237 від 20.03.2019, якими визначався розмір та порядок виплати разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), учасникам бойових дій у розмірі 1200 гривень.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №170 від 14.03.2018 визначено розмір виплати разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій у розмірі 1265 гривень.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №237 від 20.03.2019 визначено розмір виплати разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій у розмірі 1295 гривень.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мали однакову юридичну силу, проте встановлювали різний розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій, а саме : пункт 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014 (яким уповноважено Кабінет Міністрів України встановлювати розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій) та частина п`ята статті 12 Закону №3551-XII (яка в силу рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 з 22.05.2008 діяла в редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком").
Колегія суддів звертає увагу, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади України - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, які мають однакову юридичну силу.
Так, Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 у справі №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив : «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Тобто, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та залишається чинною на час перебігу правовідносин.
Оскільки пункт 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014 прийнята пізніше ніж норма частини п`ятої статті 12 Закону №3551-XII, то у такому випадку при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій слід враховувати саме пункт 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014.
Також, колегія суддів зазначає, що на момент проведення позивачу виплат щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій у 2017-2019 роках пункт 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VІІІ від 28.12.2014 неконституційною не визнавалась, а постанови Кабміну України №223 від 05.04.2017,  №170 від 14.03.2018 та №237 від 20.03.2019 були чинними, відтак положення цієї норми підлягали застосуванню відповідачем.
Наведено спростовує доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин у період 2017-2019 року положень ст.12 Закону №3551-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відтак, саме з 27.02.2020 втратили чинність вищевказані положення пункту 26 розділу Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України.
За таких умов саме з 27.02.2020 у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції закону №367-XlV від 25.12.1998, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в рішенні від 29.09.2020 по справі №440/2722/20, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 в аналогічних правовідносинах.
Колегія суддів зазначає, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) не змінює правових відносин між сторонами по даній справі, що мали місце у 2017-2019 роках, оскільки це рішення не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не спростовує наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Пащука Артема Ігоровича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року по справі №380/7918/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар