ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 червня 2021 року
м. Харків

справа № 622/1277/20 
провадження № 22ц/818/3100/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року в складі судді Квітки О.О., 

у с т а н о в и в:

В грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 20 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Однак умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 11 жовтня 2020 року склала суму в загальному розмірі 19 100,61 грн (заборгованість за тілом кредиту – 14 352,91 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту – 14 352,91 грн, 3 765,18 – заборгованість за простроченими відсотками, 982,52 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 102,00 грн судового збору. 

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року б/н в розмірі 14 352,91 грн та 2 102,00 грн судового збору.
Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції послався, зокрема на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 

16 березня 2021 року ОСОБА_2 – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в указаній частині, оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув. Зазначає, що, укладаючи кредитний договір, відповідач 10 квітня 2007 року підписав заяву, в якій зазначена базова процентна ставка в розмірі 22,8% із розрахунку 360 днів на рік та порядок погашення заборгованості, а саме здійснення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. Крім того, 29 березня 2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також зазначена базова відсоткова ставка в місяць в розмірі 2,5% (яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді), а саме 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості та строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Отже сторони узгодили всі істотні умови договору.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками та судового збору не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 20 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 11 жовтня 2020 року заборгованість за кредитним договором склала суму в загальному розмірі 19 100,61 грн, яка складається з заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 352,91 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту – 14 352,91 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 765,18 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 982,52 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Укладаючи кредитний договір, відповідач 10 квітня 2007 року підписав заяву, в якій зазначена базова процентна ставка в розмірі 22,8% із розрахунку 360 днів на рік та порядок погашення заборгованості, а саме здійснення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 березня 2007 б/н року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка 29 березня 2011 була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць – 2,5% (яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді), а саме 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості та строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – березень 2015 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Строк дії останньої картки № НОМЕР_2 – травень 2022 року.

З указаним позовом банк звернувся в грудні 2020 року, тобто до закінчення строку дії картки.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 19 грудня 2019 року

ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 11 грудня 2019 року в сумі 1 500,00 грн. 

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за договором від 20 березня 2007 року в розмірі 3 765,18 грн є помилковим.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки строк кредитування не сплив, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 982,52 грн відсутні. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБнк» процентів за користування кредитом за договором від 20 березня 2007 року в розмірі 3 765,18 грн та відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБнк» процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 1, 71).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4 777,36 грн із розрахунку: 19 100,61 грн (позовні вимоги) : 18 118,09 грн (задоволені позовні вимоги) = 1,1; 2 102,00 грн : 1,1 = 1 911,00 грн; 3 153,00 грн : 1,1 = 2 866,36 грн (1 911,00 грн + 2 866,36 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року в частині вирішення спору про стягнення відсотків та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) заборгованість за процентами за користування кредитом за договором від 20 березня 2007 року в розмірі 3 765,18 грн (три тисячі сімсот шістдесят п`ять грн 18 коп.) та 4 777,36 грн (чотири тисячі сімсот сімдесят сім грн 36 коп.) судового збору.
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, залишити без задоволення.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський