УХВАЛА

28 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/1643/20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.  Б. - головуючого, Багай Н. О.,  Чумака Ю.  Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Грейт Плюс" 
на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2020 у справі
за позовом Харківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний будинок" та Приватного підприємства "Грейт плюс"
про стягнення коштів 400 861,41 грн
ВСТАНОВИВ:
17.05.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Приватного підприємства "Грейт плюс" на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2020 у справі № 922/1643/20, подана 22.04.2021 через Східний апеляційний господарський суд.
Перевіривши доводи викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Предметом касаційного оскарження є постанова Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021, якою залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2020.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;       г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідною з частиною 7 статті 12 для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 у розмірі             2270,00 грн.
Пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України передбачено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у справі №   922/1643/20 є стягнення 400 861, 41 грн, що становить менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00 грн х 500 = 1 135 000,00 грн станом на 2021 рік).
При цьому, у поданій касаційній скарзі не наведено обґрунтування випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за яких судові рішення зокрема у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб     може бути переглянуто у касаційному порядку.
Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Суд звертає увагу, що посилання на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України без належного обґрунтування підстав визначених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначних справах.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Грейт Плюс" на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2020 у справі № 922/1643/20 слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Грейт Плюс" на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2020 у справі № 922/1643/20.
2. Оригінал касаційної скарги з додатками на 9 (дев`яти) аркушах повернути Приватному підприємству "Грейт Плюс". 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              Т.  Б. Дроботова                                                                                     
Судді                                                                                           Н. О. Багай
                                                                                                    Ю. Я. Чумак