ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13386/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 травня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного підприємства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг   про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), що проявилась у нездійсненні дій щодо включення до структури тарифів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» вилученої з тарифу суми 206 480,78 тис. грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови НКРЕКП від 14.08.2018 № 847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 №1025) «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що визнана протиправною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі № 640/2802/19;          
- зобов`язати НКРЕКП, з дня набрання судовим рішенням законної сили, при найближчому перегляді структури та рівнів тарифів на розподіл електричної енергії ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» включити до структури тарифів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» вилучені з тарифу суми 206 480,78 тис. грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови НКРЕКП від 14.08.2018 № 847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 № 1025) «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що визнана протиправною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року позов задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність НКРЕКП, що проявилась у невключенні   до структури тарифів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» вилученої з тарифу суми 206 480,78 тис. грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови НКРЕКП від 14.08.2018 № 847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 №1025) «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що визнана протиправною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі № 640/2802/19.          
- зобов`язано НКРЕКП, з дня набрання судовим рішенням законної сили, при найближчому перегляді структури та рівнів тарифів на розподіл електричної енергії ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» включити до структури тарифів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» вилучену з тарифу суму 206 480,78 тис. грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови НКРЕКП від 14.08.2018 № 847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 № 1025) «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що визнана протиправною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутні підстави для включення до структури тарифів спірних сум.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Також відповідач просить розгляд апеляційної скарги здійснювати в судовому засіданні, про що заявив відповідне кклопотання.
У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що визначені у частині першій статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) умови є самостійними та не залежними один він одного для цілей застосування судом апеляційної інстанції письмової процедури розгляду спору. Тобто, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) є безпосередньою підставою для можливості застосування письмового провадження незалежно від наявності чи відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Відповідно до частини другої статті 311 КАС якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Водночас, з огляду на положення частин першої та четвертої статті 308 КАС, у суду відсутні підстави вважати необхідним розгляд справи здійснювати у судовому засіданні. Відповідних обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було. Наявні в матеріалах справи та зібрані судом першої інстанції докази дають змогу у повній мірі встановити необхідні обставини справи та правильно вирішити спір.
Тому, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення її розгляду у судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що що ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є суб`єктом господарської діяльності, одним із видів якої є розподіл і постачання електричної енергії.
Пунктом 2.3 статуту ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» визнано, що товариство є правонаступником публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині переданого йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільним балансом, а також в частині прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «Київенерго», що визначені частиною 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електроенергії».
У період з 03.04.2017 по 03.05.2017 НКРЕКП проводилась планова перевірка діяльності ПАТ «Київенерго» на предмет дотримання останнім Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом за період з 01.07.2016 по 31.12.2016. За результатами проведеної перевірки НКРЕКП складено акт перевірки від 03.05.2017 року № 62, в якому відображено встановлені перевіркою порушення.
З огляду на ці порушення НКРЕКП прийняло постанову від 29.08.2017 №1039 «Про накладення штрафу на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», відповідно до пункту 1 якої наклало на товариство штраф в розмірі 1 700 000 (один мільйон сімсот тисяч) грн. та відповідно до пункту 2 вирішило при найближчому перегляді тарифів на розподіл електричної енергії (передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами) та постачання електричної енергії за регульованим тарифом для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» розглянути питання щодо вилучення зі структури тарифів коштів у сумі 206 480,78 тис. грн. (без ПДВ).
Не погоджуюсь із таким рішенням НКРЕКП, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2 резолютивної частини постанови НКРЕКП від 29.08.2017 № 1039 «Про накладення штрафу на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/14482/17, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, адміністративний позов ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» задоволено: визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2 резолютивної частини постанови НКРЕКП «Про накладення штрафу на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов з передачі електричної енергії, Ліцензійних умов з постачання електричної енергії та невиконання рішення НКРЕКП» від 29.08.2017 № 1039.
У подальшому Верховний Суд постановою від 04.02.2019 у справі №826/14482/17 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 скасував у частині задоволення позову про визнання протиправними і скасування пункту 2 резолютивної частини постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039; в цій частині ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Київенерго» до НКРПЕКП про визнання протиправними та скасування пункту 2 резолютивної частини постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039 відмовив; в іншій частині згадані постанови суду першої та апеляційної інстанції залишив без змін.
Приймаючи таке рішення, Верховний Суд вказав про те, що пункт 2 оскарженого рішення не є рішенням, яке безпосередньо порушує права чи інтереси позивача, тому й немає підстав для визнання його протиправним.
На виконання пункту 2 постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039 відповідач прийняв постанову від 24.01.2018 №64 «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПАТ «Київенерго», якою, зокрема, передбачено коригування ПАТ «Київенерго» витрат у сумі 206  481 грн. (без ПДВ) - вилучення коштів відповідно до пункту 2 постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039 (із розрахунку на 11 місяців - 225  252 грн. (без ПДВ).
Зазначену постанову не оскаржено позивачем, а докази її скасування відсутні.
Відповідачем також були прийняті 
- постанова від 14.08.2018 № 847 «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», у додатку до якої в структурі тарифів позивача передбачено статтю «коригування витрат» - загальні витрати «-243 053 грн.»;
- постанова від 18.09.2018 №1025 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 14 серпня 2018 №847», відповідно до якої встановлено ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» відповідні тарифи на розподіл електричної енергії та тарифи на постачання електричної енергії на відповідні періоди, визначено структуру тарифів на розподіл та постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» згідно з додатком, який викладено в новій редакції. В указаному додатку у структурі тарифів позивача загальні операційні витрати були скориговані шляхом їх зменшення на загальну суму 243 053 тис.грн. (без ПДВ), з яких 206 481 тис.грн. (без ПДВ) у спосіб вилучення коштів відповідно до пункту 2 постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039 (з розрахунку на 11 місяців - 225 252 тис.грн. (без ПДВ)), про що вказано в пункті 2 приміток Коригування витрат додатку.
Відтак, постановою НКРЕКП від 14.08.2018 №847 (в редакції постанови від 18.09.2018 №1025) було передбачено вилучення зі структури тарифів, встановлених для позивача, кошти в сумі 206 481 тис.грн. (без ПДВ). Внаслідок цього відбулося зменшення тарифів для позивача, що використовувалися ним для здійснення ліцензованої господарської діяльності, що, в свою чергу, призвело до зменшення рівня доходу позивача.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19 визнано протиправною постанову НКРЕКП від 14.08.2018 №847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 №1025) «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» в частині вилучення з тарифу на розподіл та постачання електричної енергії суми 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови.
Оскільки судом визнано протиправною постанову НКРЕКП від 14.08.2018 №847 (в редакції постанови від 18.09.2018 №1025) в частині вилучення з тарифу грошових кошів у сумі 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ), позивач листом від 05.06.2020 №12174/1-20 звернувся до відповідача про збільшення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії для ПРАТ «ДТЕК КИЇВСКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на вищевказану суму, а саме 206 481 тис.грн. (без ПДВ).
Відповідач стверджує, що листом від 23.06.2020 №6472/17.2/7-20, тобто уже після звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, повідомив його, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19 на НКРПЕКП не покладено обов`язку вчинити будь-які дії у зв`язку із частковим визнанням протиправною вищевказаної постанови НКРЕКП. Також вказав на відсутність остаточного судового рішення у справі №640/2802/19 у зв`язку з касаційним оскарженням до Верховного Суду згаданої вище постанови суду апеляційної інстанції.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що внаслідок прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 02.06.2020 у справі №640/2802/19 про визнання протиправною постанови НКРЕКП від 14.08.2018 №847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 №1025) в частині вилучення з тарифу на розподіл та постачання електричної енергії суми 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ), яка вказана в додатку до постанови, не відбулось відновлення для позивача становища, яке існувало до прийняття вказаної постанови НКРЕКП, оскільки повернення до структури тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії, встановлених для ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», вилучених протиправною постановою НКРЕКП 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ) не відбулося.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Як вірно вказав суд першої інстанції, правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначенні Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII (далі - Закон №1540-VIII).
Частиною першою статті 1 цього Закону визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: 1) у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії <...>; 2) у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії  <...>.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Згідно частини другої статті 3 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: <...> формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; <...> використання інших засобів, передбачених законом.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №1540-VIII основними завданнями Регулятора є: забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; <...> забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами <…>; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; інші завдання, передбачені законом.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 03.04.2017 №2019-VIII (далі - Закон №2019-VIII) на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають, поміж іншого, тарифи на послуги з передачі електричної енергії та тарифи на послуги з розподілу електричної енергії.
Частиною другою цієї статті визначено, що ціни та тарифи на ринку електричної енергії, що регулюються державою (зокрема плата за приєднання), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності ОЕС України, економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного учасника ринку електричної енергії та належного рівня норми прибутку.
Згідно частин шостої-сьомої цієї статті методики (порядки) встановлення (формування) тарифів на послуги з передачі електричної енергії та на послуги з розподілу електричної енергії мають забезпечувати справедливі норми прибутку на інвестований капітал, а також короткострокові та довгострокові стимули оператору системи передачі та операторам систем розподілу до підвищення ефективності, але не мають стимулювати збільшення обсягів передачі та розподілу електричної енергії.
Методики (порядки) встановлення (формування) цін, тарифів та ставок на ринку електричної енергії, що регулюються державою (зокрема плати за приєднання), затверджуються Регулятором не менш як за 30 днів до дати, з якої починають застосовуватися ціни, тарифи та ставки, визначені відповідно до таких методик (порядків).
Рішення Регулятора про встановлення таких цін, тарифів та ставок підлягають оприлюдненню шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Регулятора.
За змістом статті 14 Закону №№1540-VІІІ засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Регулятор на своїх засіданнях, поміж іншого, приймає рішення, що належать до його компетенції. Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що до повноважень НКРЕКП належить визначення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії відповідних суб`єктів господарювання, які встановлюються, окрім іншого. При встановленні таких тарифів відповідач має дотримуватися, окрім іншого, принципів недискримінаційності, прозорості, цілісності ОЕС України, економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного учасника ринку електричної енергії та належного рівня норми прибутку.
Як зазначалося, у зв`язку із вказівкою, яка наявна у пункті 2 постанови НКРЕКП від 29.08.2017 №1039, відповідачем шляхом прийняття постанов від 24.01.2018 №64 та від 14.08.2018 №847 (в редакції постанови від 18.09.2018 №1025) були виключені кошти в сумі 206 481 тис.грн. (без ПДВ) зі структури тарифів, встановлених для позивача.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19 визнано протиправною постанову НКРЕКП від 14.08.2018 №847 (у редакції постанови НКРЕКП від 18.09.2018 №1025) в частині вилучення з тарифу на розподіл та постачання електричної енергії суми 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ).
Судом апеляційної інстанції у цьому рішенні було встановлено, що у НКРЕКП відсутні повноваження на вилучення спірних грошових коштів з тарифу, а тому вилучаючи ці кошти, відповідач діяв протиправно.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №640/2802/19 у касаційному порядку не відміняє факту набрання нею чинності, оскільки відповідного рішення про зупинення її виконання Верховним Судом прийнято не було.
Відтак, факт протиправного вилучення відповідачем коштів у розмірі 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ) зі структури тарифу, затвердженого для позивача, встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому наведені обставини не підлягають доказуванню у даній справі.
Не зважаючи на викладене, права позивача, що були порушені виключенням спірних сум зі структури тарифу станом на час розгляду даної справи, поновлені не були, оскільки відповідні суми до структури тарифу повернуті (включені) не були.
Так, пунктом 3 постанови НКРЕКП від 11.12.2018 №1834 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», яка набрала чинності з 01.01.2019, визнано нечинною постанову НКРЕКП від 14.08.2018 №847 «Про встановлення тарифів на розподіл електричної енергії та тарифів на постачання електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (зі змінами).
Пунктом 4 постанови НКРЕКП від 10.12.2019 №2677 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», яка набрала чинності з 01.01.2020, визнано нечинною постанову НКРЕКП від 11.12.2018 №1834 (зі змінами);
Пунктом 4 постанови НКРЕКП від 09.12.2020 № 2369 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» із застосуванням стимулюючого регулювання», яка набрала чинності з 01.01.2021, визнано нечинною постанову НКРЕКП від 10 грудня 2019 року № 2677 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (зі змінами).
Як вірно вказав суд першої інстанції, зі змісту цих постанов НКРЕКП не вбачається включення останнім до структури тарифів на розподіл електричної енергії, затверджених позивачу, протиправно вилучених раніше 206 480,78 тис.грн. (без ПДВ).
Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 2 КАС визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача цілком відповідає нормам чинного законодавства, які не містять заборони для суду зобов`язувати НКРЕКП враховувати певні суми при затвердженні структури тарифу.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Невідкладно після набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/2802/19 не включивши до структури тарифів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» протиправно вилучені з тарифу суми 206 480,78 тис. грн., відповідач допустив бездіяльність, що у спірних правовідносинах є проявом недобросовісності, нерозсудливості та непропорційності по відношенню до позивача. Не виправивши свою помилку, на яку вказав суд, відповідач порушив принцип «належного урядування».
У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.
Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).
За таких обставин, не зважаючи на те, що норми чинного законодавства не визначають процедури та порядку дій відповідача у разі визнання судом протиправним рішення про виключення зі структури тарифу певних сум, це не позбавляє суд захистити порушені права позивача у ефективний спосіб - шляхом зобов`язання відповідача включити до структури тарифів протиправно вилучені суми.
Окрім того, у спірних правовідносинах відповідач не має інших альтеративних способів поведінки та не вправі діяти на власний розсуд, оскільки при встановленні судом факту допущеної помилки (у даному випадку протиправного виключення певних сум зі структури тарифу), відповідач зобов`язаний невідкладно її виправити (у даному випадку включити до структури тарифу протиправно вилучені суми) не дочікуючись та не залежно від наявності відповідного рішення суду зобов`язального характеру.
Доводи скаржника про те, що права позивача вже були захищені у межах справи №640/2802/19 колегія суддів відхиляє, оскільки у згаданій справі позивач захищав свої права, порушені протиправним виключенням певних сум зі структури тарифу. У даній же справі позивач просить захистити права, що порушені невключенням (неповерненням) до структури тарифу протиправно вилучених сум.
Доводи скаржника про відсутність обґрунтувань для включення спірних сум до структури тарифу, колегія суддів відхиляє, оскільки такі суми підлягають включенню саме як такі, що бути протиправно вилучені, обставини чого, як зазначалося, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.
Безпідставними є також доводи скаржника про те, що спірні кошти були сплачені споживачами та включені до структури тарифу, оскільки, як зазначалося, будь-яких доказів наведеним обставинам матеріали справи не містять.
Нескарження та нескасування в судовому порядку постанови від 24.01.2018 №64 не відміняє встановлений судом у справі №640/2802/19 факт протиправного вилучення спірних коштів зі структури тарифу позивача. Окрім того, постанова від 24.01.2018 №64 стосувалася лише періоду з 01.02.2018 по 31.03.2018 та втратила чинність у зв`язку із прийняттям постанови від 14.08.2018 № 847.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 31.05.2021.