ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5783/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
      Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від   28 січня 2021 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення про призначення страхової виплати, передбаченої частиною шостою статі 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, за заявою позивача від 01.10.2020 та зобов`язання відповідача призначити позивачу страхову виплату, передбачену частиною шостою статі 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - одноразову допомогу сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, за заявою позивача від 01.10.2020. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні одноразової допомоги, передбаченої частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», адже позивачем були подані всі передбачені законодавством документи, необхідні для призначення вказаної страхової виплати, а підстави для відмови в призначенні страхової виплати, що передбачені статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відсутні. Посилання відповідача на різні місця реєстрації ОСОБА_2 та позивача як на обставину, що унеможливлює призначення страхової виплати є безпідставним. Факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та свідчить про наявність між ними сімейних відносин.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від  28 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області щодо не розгляду справи про страхову виплату, передбачену частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV - одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020 і доданих до неї документів та не прийняття відповідно рішення за результатами такого розгляду.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області розглянути справу про страхову виплату, передбачену частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV - одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для, працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020 та доданих до неї документів, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1    судовий збір в розмірі 420,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що  різне місце проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 має важливе значення для призначення одноразової допомоги в разі смерті потерпілого за рахунок Фонду соціального страхування. Вказує, що в заяві про призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого та в зверненні на Урядову лінію позивач зазначає своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а не АДРЕСА_2 . Довідка ОЖБК від 21.09.2020 № 2822 не може бути підставою для призначення одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, оскільки жодним нормативно-правовим документом не передбачено повноваження начальника об`єднання житлово-будівельних кооперативів щодо видачі довідки про склад сім`ї. Акт, на підставі якого видана вказана довідка, складений 14.07.2020, тобто за два місяця до видачі довідки ОЖБК та адресований Управлінню праці та соціального захисту населення. Крім того, Акт не містить відомостей про спільне проживання позивач разом з потерпілим. 
Позивач у  відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18.07.1981 уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу від 18.07.1981 серії НОМЕР_1 (а.с. 24).
Факт наявності зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент смерті останнього підтверджується копіями паспортів громадян України від 21.10.1997 серії НОМЕР_2 та від 28.10.1997 серії НОМЕР_3 .
Також із вказаних копій паспортів вбачається, що адресою місця реєстрації ОСОБА_3 значиться: АДРЕСА_1 , а адресою місця реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 (а.с. 9, 39-41).
Копією Свідоцтва про смерть від 14.07.2020 серії НОМЕР_4 підтверджується те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 12).
Із заявою від 01.10.2020 позивач звернулася до відповідача, в якій просила призначити їй страхові виплати у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 . До заяви додала: копію індивідуального податкового номеру, паспорту, свідоцтва про смерть потерпілого, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження потерпілого, трудової книжки потерпілого, а також довідку про склад сім`ї померлого (а.с. 10-12, 15-17).
У Довідці від 21.09.2020 № 2822, виданої Об`єднанням житлово-будівельних кооперативів ОСОБА_1., зазначено, що згідно Акту ОЖБК від 14.07.2020 громадянин ОСОБА_2 , 1958 р.н., на день смерті, свідоцтво про смерть НОМЕР_5 від 14.07.2020 разом проживав і вів спільне господарство з дружиною гр. ОСОБА_1 , 1962 р.н., яка знаходилась на його утриманні, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).
В Акті, адресованому Управлінню праці та соцзахисту населення від 2020 року зазначено, що мешканці будинку АДРЕСА_3 ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) підтверджують, що гр. ОСОБА_2 на день смерті вів спільне господарство та знаходилась на його утриманні дружина ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43).
Листом від 09.10.2020 № 01/1-08/2832 Управління виконавчої дирекції повідомило позивача про те, що з наданих до заяви документів (копій паспортів, акту за формою Н-1/ГТ від 21.09.2020), вона зі своїм чоловіком були зареєстровані за різними адресами. Довідка № 2822 від 21.09.2020 не може бути підставою для призначення страхових виплат з наступних причин: відомості, зазначені у довідці, суперечать паспортним даним щодо її місця проживання; у довідці зазначено, що позивач перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , але при цьому вона не відноситься до визначеної статтею 41 Закону категорії осіб (непрацездатні особи, які перебували на утриманні); довідка видана Об`єднанням житлово-будівельних кооперативів на підставі акту ОЖБК про спільне проживання від 14.07.2020, а не за даними картотек з питань реєстрації фізичних осіб. Позивачу рекомендовано встановити в судовому порядку факт проживання однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_2 та надати до відділення відповідне рішення суду для розгляду справи про страхові виплати та призначення одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого на виробництві (а.с. 18).
У відповідь на повторне звернення позивача на Урядову гарячу лінію про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника відповідач листом від 19.10.2020 № С-25/12.07.28 повідомив про те, що Довідка № 2822, видана на підставі Акту від 14.07.2020. Зокрема, в довідці ОЖБК зазначено, що гр. ОСОБА_2 на день смерті проживав і вів спільне господарство з дружиною ОСОБА_1 , яка знаходилась на його утриманні, за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, згідно поданої копії паспорта, адреса її місця проживання зазначена: АДРЕСА_1 , що вказує на невідповідність відомостей, зазначених у довідці про склад сім`ї, яка видана ОЖБК. Розбіжності у визначенні місця проживання у вищезазначених документах, мають принципово важливе значення для призначення одноразової допомоги в разі смерті потерпілого (сім`ї) за рахунок Фонду соціального страхування, оскільки відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Крім того, з поданих документів вбачається, що на день смерті гр. ОСОБА_2 позивач працювала, що підтверджується записом в трудовій книжці. Отже, відомості, зазначені в довідці ОЖБК № 2822 від 21.09.2020 щодо осіб, які перебували на утриманні потерпілого також є суперечливими. Рекомендовано вирішити питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з гр. ОСОБА_2 в судовому порядку (а.с. 19).
У відповідь на адвокатський запит від 09.11.2020 Управління виконавчої дирекції листом від 16.11.2020 № 10-10/2959 повідомило про те, що справа про страхові виплати гр. ОСОБА_1 Чернігівським відділенням не розглядалася та рішення по даній справі не приймалося з підстав, наведених у відповіді Управління на звернення гр. ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 19.10.2020 № С-25/12-07-28.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі також - Закон № 1105-XIV).
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (надалі також - Порядок № 11), дія якого поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника (пункт 1.1 вказаного Порядку).
Приписами частини шостої статті 42 Закону № 1105-XIV, пунктом 5.4 Порядку № 11 визначено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Згідно підпункту 2 пункту 1.2 Порядку № 11, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.
Відповідно до підпунктів 5.2.1, 5.2.7 пункту 5.2 Порядку № 11 та частин першої, третьої статті 41 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Право на одержання страхових виплат мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює (не перебуває у трудових відносинах або не є фізичною особою-підприємцем) та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.
Так, відповідно до частин другої-четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 Сімейного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1105-XIV, пунктом 1.3 Порядку № 11 Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Частиною першою статті 43 Закону № 1105-XIV передбачено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 43 Закону № 1105-XIV Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду.
Факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку (частина третя статті 43 Закону № 1105-XIV).
Пунктом 5.1 Порядку № 11 передбачено, що управління (відділення) Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім`ї та особам, які мають на це право, за умови подання таких, зокрема, документів: 1) заяви осіб, які мають на це право (колективної чи індивідуальної), для призначення страхових виплат; 2) копія індивідуального податкового номера, засвідчена підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 3) копії паспортів осіб, які мають на це право, засвідчені підписом працівника управління (відділення) Фонду на підставі оригіналів; 4)   акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за встановленою формою (якщо стався нещасний випадок); 5)   акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася), за формою Н-5 (якщо такий складався); 8) копія свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого (засвідчена працівником управління (відділення) Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку); 9) копія свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про шлюб (завірена працівником управління (відділення) Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку); 11) довідка про середню заробітну плату (дохід) потерпілого у разі відсутності інформації в Державному реєстрі застрахованих осіб; 16) копії трудових книжок потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, засвідчені страхувальником або підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 20) довідка про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні або копії відповідного рішення суду.
У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 11 рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 14.07.2020 серії НОМЕР_4 , при чому, з матеріалів справи вбачається та не спростовується ні позивачем, ні відповідачем, що він помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. На момент смерті ОСОБА_2 згідно копій Свідоцтва про укладення шлюбу від 18.07.1981 серії НОМЕР_1 , паспортів громадян України від 21.10.1997 серії НОМЕР_2 та від 28.10.1997 серії НОМЕР_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .
Із заявою про призначення страхові виплати у зв`язку зі смертю годувальника від 01.10.2020 позивач звернулася до відповідача, додавши до неї, зокрема Довідку про склад сім`ї померлого від 21.09.2020 № 2822, видану Об`єднанням житлово-будівельних кооперативів, в якій зазначено, що згідно Акту ОЖБК від 14.07.2020 громадянин ОСОБА_2 , на день смерті разом проживав і вів спільне господарство з дружиною гр. ОСОБА_1 , яка знаходилась на його утриманні, за адресою: АДРЕСА_2 .
Із змісту листів Управління виконавчої дирекції від 09.10.2020 № 01/1-08/2832, від 19.10.2020 № С-25/12.07.28 та від 16.11.2020 № 10-10/2959 вбачається, що відповідачем справа про страхові виплати гр. ОСОБА_1 не розглядалася та рішення по даній справі не приймалося з підстав того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами і Довідка від 21.09.2020 № 2822 не може бути підставою для призначення страхових виплат.
Щодо доводів скаржника стосовно того, що довідка ОЖБК від 21.09.2020 № 2822 не може бути підставою для призначення одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, оскільки жодним нормативно-правовим документом не передбачено повноваження начальника об`єднання житлово-будівельних кооперативів щодо видачі довідки про склад сім`ї, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 43 Закону № 1105-XIV передбачено, що Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника, зокрема: 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду.
Згідно підпункту 20 пункту 5.1 Порядку № 11 передбачено, що управління (відділення) Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім`ї та особам, які мають на це право, за умови подання або довідки про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду. Тобто, вказана правова норма закріплює альтернативне право заявника, який звертається за призначенням одноразової допомоги в разі смерті потерпілого, надати один з двох документів.
Отже, при зверненні за призначенням одноразової допомоги в разі смерті потерпілого у випадку подання заявником довідки про склад сім`ї померлого, у відповідного відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення підстав вимагати подання додатково рішення суду не має.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи скаржника щодо того, що Довідка ОЖБК від 21.09.2020 № 2822 не може бути підставою для призначення одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, є необґрунтованими. 
Стосовно твердження скаржника про те, що відсутність реєстрації місця проживання позивачки за зареєстрованим місцем проживання померлого члена сім`ї не може бути доказом того, що вони проживали разом та не містить відомостей про спільне проживання разом з потерпілим, колегія суддів враховує наступне. 
Приписами частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Отже, положення статті 29 Цивільного кодексу України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Так, частина перша статті 33 Конституції України закріплює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Абзацами  5, 9, 11 частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Конституційний Суд України в рішенні від 20.12.2019 № 12-р/2019, на підставі системного аналізу положень Закону № 1382, який за його преамбулою відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, дійшов висновку, що Закон № 1382 не передбачає можливості обмеження права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання людини залежно від реєстрації її місця проживання або постійного проживання у певному населеному пункті. Водночас Закон № 1382 містить спеціальне застереження, що «реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження» (частина друга статті 2).
Так, факт сімейних відносин позивача з ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про шлюб. 
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. 
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коди дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом  і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 
Отже, факт реєстрації шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 є достатнім доказом, що підтверджує сімейні відносини між позивачем та ОСОБА_2 . Проживання сім`єю за місцем реєстрації ОСОБА_2 підтверджується довідкою ОЖБК №2822 від 21.09.2020р. 
Таким чином, посилання скаржника в апеляційній скарзі на різні місця реєстрації ОСОБА_2 та позивачки як на обставину, що унеможливлює призначення страхової виплати у зв`язку із цим є безпідставним. 
Як вже зазначалось, Управлінням виконавчої дирекції справа про страхову виплату, передбачену частиною шостою статті 42 Закону № 1105-XIV на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020 та доданих до неї документів не розглядалася і, в свою чергу, відповідного рішення за результатами такого розгляду відповідачем не приймалося.
Зі змісту пунктів 1.3, 1.4 Порядку № 11 вбачається, що управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених   Законом № 1105-XIV та цим Порядком, і приймають відповідні рішення. Рішення про страхові виплати оформляється постановою, у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Отже, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких рішень відповідачем про страхову виплату, передбачену частиною шостою статті 42 Закону №1105-XIV на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020 та доданих до неї документів відповідачем не приймалось, а тому суд першої інстанції вірно зобов`язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області розглянути справу про страхову виплату, передбачену частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV - одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для, працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно з положеннями ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від  28 січня 2021 року  - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13 травня  2021 року.

Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків