Постанова
Іменем України
 
17 травня 2021 року
 
провадження №22-ц/824/6964/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів:  Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області
 
від 24 лютого 2020 року
 
в складі судді Баличевої М.Б.
 
у цивільній справі №359/6614/20 Бориспільського міськрайонного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_2 
 
про стягнення додаткових витрат на дитину,
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської областіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених додаткових витрат на дитину.
 
В обґрунтування позову вказувала, що з 11.12.2003 по 08.04.2009 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .
 
Зазначила, що син відвідує секцію футболу у дитячій юнацькій спортивній школі Бориспільської міської ради у тренера-викладача ОСОБА_5 . За час тренувального процесу проявив себе як дуже здібна, вихована та талановита дитина. Однак, заняття з футболу та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку потребують значних фінансових витрат, які вона не в змозі самостійно оплатити. Зокрема, вартість навчання та поїздок на змагання у 2018, 2019 та 2020 роках становить 31 450,00 грн.
Також зазначила, що нею було придбано сину відповідний спортивний одяг для заняття футболом на загальну суму 30 995,00 грн. А відтак нею здійснено додаткові витрати на дитину у загальній сумі 62 445 грн 00 коп.
 
Позивачка, посилаючись на те, що нею фактично здійснено витрати, пов`язані із здібностями сина до футболу, і такі витрати у відповідності до вимог ст. 185 СК України, повинні покриватись як додаткові, оскільки викликані особливими обставинами, просила стягнути з відповідача половину фактично понесених нею витрат у розмірі 31 222 грн 50 коп.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не надання належних доказів понесення додаткових витрат.
 
Зазначила, що на підтвердження понесення додаткових витрат до суду було надано товарні чеки, довідки від тренера з футболу. А відповідач в суді не заперечував той факт, що дитина займається в секції футболу, що навчання платне та купівля спортивного одягу для цих занять є необхідною, а також зазначив, що самостійно надає кошти на навчання і купує інвентар, але будь-яких доказів не надав.
 
Суд дійшов помилкового висновку, що товарні чеки не є належними доказами, оскільки товарний чек є різновидом розрахункового документу та відповідно підтверджує факт понесених витрат. 
 
Крім того, як на підставу скасування рішення суду зазначила в апеляційній скарзі обставини на які посилалася у позовній заяві.
 
За вказаних обставин, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та               ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
16 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво серія НОМЕР_1 про зміну мені, про що складено відповідний актовий запис №24, відповідно до якого ОСОБА_6 змінила своє прізвище на " ОСОБА_6 ".
 
На підставі виконавчого листа №2-496 від 15.07.2010, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2017 до досягнення дитиною повноліття відкрито виконавче провадження №48012361.
 
Також судом встановлено, що дитина відвідує секцію футболу у дитячій спортивній школі Бориспільської міської ради.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Також, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (витрати на спеціальний медичний огляд - довідка медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписка з історії хвороби дитини; рецепти лікарів; довідки; чеки; рахунки; проїзні документи тощо).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, посилалася на те, що син має здібності до футболу, у зв`язку з чим необхідні додаткові кошти на оплату навчання та поїздок на змагання, а також кошти на придбання необхідного спортивного одягу та взуття. Також зазначила, що на оплату навчання та поїздок на змагання нею було витрачено 31450,00 грн, а на придбання спортивного одягу та взуття витрачено 30 995,00 грн.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
 
З наведеного слідує, що оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то на неї покладено обов'язок надати докази наявності таких додаткових витрат у заявленій сумі. 
 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Як встановлено судом, згідно довідки Бориспільської дитячо-юнацької спортивної шкоди, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2017-2018 навчальному році та у 2018-2019 навчальному році займався в Бориспільській дитячо-юнацькій спортивній школі на відділенні футболу у тренера-викладача ОСОБА_5 .
 
Згідно характеристики, наданої тренером, ОСОБА_3 займається футболом та за час тренувального процесу проявив себе, як дуже здібна, вихована та талановита дитина.
 
На підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_1 надано довідку від 12.08.2020 про оплату поїздок на змагання та навчання на загальну суму 31 450,00 грн. Дана довідка підписана тренером-викладачем ОСОБА_5. А на підтвердження придбання спортивного одягу та взуття ОСОБА_1 надала бланки товарних чеків на загальну суму 30 995,00 грн (а.с. 19-21).
 
Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, надані позивачкою докази не є належними доказами на підтвердження понесення додаткових витрат на дитину.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, надана позивачкою довідка про вартість навчання та вартість поїздок на змагання не є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом підтвердження додаткових витрат на дитину, оскільки з даної довідки, підписаної тренером-викладачем ОСОБА_5 , неможливо встановити точної та дійсної вартості витрачених коштів на навчання та коштів витрачених на поїздки на змагання. 
Крім того, слід зазначити, що вартість оплати поїздок може бути підтверджена лише відповідним проїзним документом, яким фактично є розрахунковий документ установленої форми, оформлений на відповідному бланку проїзного документа чи сформований в електронному вигляді, що засвідчує укладення договору між перевізником та пасажиром на проїзд й видається пасажиру після оплати ним вартості цієї послуги.
Також і оплата за навчання має підтверджуватися належними документами, зокрема відповідними чеками, рахунками, квитанціями, тощо, відповідного закладу, де дитина навчається.
 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме оплати за навчання з футболу на оплати поїздок на змагання.
 
Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що надані позивачкою товарні чеки на підтвердження придбання спортивного одягу та взуття не є належними доказами понесення додаткових витрат, оскільки фактично дані товарні чеки є лише бланками, які заповнені невідомою особою. Вони не містять найменування юридичної особи або фізичної особи-підприємця, якою такий товарний чек видано, як і не містять печатки або штампу, що підтверджувало б підпис на цьому товарному чеку.
 
Тобто, наданий позивачкою бланк товарного чеку, який на її думку підтверджує факт понесення витрат на придбання спортивного одягу та взуття, не містить необхідних обов'якових реквізитів. А відтак, такий доказ не є належним та достовірним доказом на підтвердження заявлених вимог.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що товарний чек це різновид розрахункового документу не спростовують висновку суду про неналежність та не достовірність такого доказу.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 77-82, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                        В.А. Кравець