П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  802/2291/15-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
14 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2015 року позивач Харківський  національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок 31255201105066 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області, МФО 851011, ЄДРПОУ 08571096) витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 40887,65 грн.
14 серпня 2020 року від Харківського національного університету внутрішніх справ надійшло клопотання, в якому заявник просить поновити строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у задоволенні заяви Харківського національного університету внутрішніх справ про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, разом з тим був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, разом з тим був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Разом з тим, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав неповідомлення відповідача про розгляд справи. Проте, колегія суддів зазначає, що 08.04.2021 було повідомлено про дату, час та місце представника відповідача.
З урахуванням вказаного, заява про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.
Представник Харківського національного університету внутрішніх справ у заяві зазначає, що у межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, 26 жовтня 2015 року було подано заяву до суду про направлення виконавчого листа. Вказану заяву 30 листопада 2015 року було отримано представником суду, однак стягувач не отримав виконавчого листа, тобто фактично не мав можливості вимагати виконання судового рішення. Тому було повторно подано аналогічну заяву 25 березня 2019 року, яка отримана судом 29 березня 2019 року. Листом №802/2291/15-а/949/19 від 03 квітня 2019 року Вінницький окружний адміністративний суд направив оригінал виконавчого листа. 
Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що згідно з виконавчим листом судове рішення у даній справі набрало законної сили 10 листопада 2015 року. 30 листопада 2015 року на адресу суду надійшла заява представника позивача у справі № 802/2291/15-а, у якій останній просить надіслати на адресу Харківського національного університету внутрішніх справ виконавчий лист у даній справі. За вказаною заявою на виконання рішення суду від 13 жовтня 2015 року у АС "Діловодство спеціалізованого суду" було створено виконавчий лист, граничний строк пред`явлення якого до виконання є 11 листопада 2016 року. Проте зазначений виконавчий лист не був направлений стягувачу.
29 березня 2019 року Харківський національний університет внутрішніх справ повторно звернувся із заявою аналогічного змісту. На виконання даної заяви на адресу стягувача було направлено оригінал виконавчого листа.
Однак, суд першої інстанції зазначає, що факт ненаправлення виконавчого листа Харківському національному університету внутрішніх справ за заявою від 30 листопада 2015 року є безспірним, проте стягувач звернувся повторно майже через два роки після спливу граничного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, при цьому як єдину причину було зазначено, те, що на адресу Харківського національного університету внутрішніх справ так і не надійшов виконавчий лист. Тобто представник стягувача у заяві не вказує які саме дії вчинялись протягом більш ніж двох років та чотирьох місяців з моменту закінчення граничного строку для звернення виконавчого листа до виконання.
Крім того, оригінал виконавчого листа за заявою стягувача останньому було направлено ще 03 квітня 2019 року. У той же час, до 14 серпня 2020 року Харківський національний університет внутрішніх справ не звертався із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Тобто стягувач, після того як отримав виконавчий лист більш, ніж рік не виявляв бажання та не вчиняв ніяких дій для того, щоб звернути постанову суду від 13 жовтня 2015 року до виконання, зокрема і не звертався із заявою про поновлення строку. Окрім того, представник Харківського національного університету внутрішніх справ не наводить жодної поважної причини, у зв`язку з якою останній не звертався ні із заявою про видачу виконавчого листа, ні із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом тривалого часу.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заявник жодним чином не навів обґрунтованих підстав для поновлення такого строку.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1-3 ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.
Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з ч.1, 2 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до ч.6 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У відповідності до ч.1, 2 ст.376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання суд повинен перевірити, чи справді пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а якщо є підстави так вважати, то чи були поважні причини для цього.
Разом із тим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
В свою чергу, підставами для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа позивач зазначає, що 26 жовтня 2015 року було подано заяву до суду про направлення виконавчого листа. Вказану заяву 30 листопада 2015 року було отримано представником суду, однак стягувач не отримав виконавчого листа, тобто фактично не мав можливості вимагати виконання судового рішення. Тому було повторно подано аналогічну заяву 25 березня 2019 року, яка отримана судом 29 березня 2019 року. Листом №802/2291/15-а/949/19 від 03 квітня 2019 року Вінницький окружний адміністративний суд направив оригінал виконавчого листа. 
Разом з цим, при вирішенні питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа, слід врахувати вимоги ст.44, 45 КАС України.
Згідно з ч.2-4 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Учасники справи мають право:
1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;
2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;
3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;
4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;
5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;
6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Учасники справи можуть за власний рахунок додатково замовити та отримати в суді засвідчені копії документів і витяги з них.
Відповідно до ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи вказане, колегія суддів зазначає, що позивач має добросовісно користуватись своїми правами.
В свою чергу, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його повторних, своєчасних звернень до суду за видачею виконавчого листа, або доказів неможливості такого звернення, а також неможливості своєчасно (протягом встановленого законом строку) звернути виконавчий лист до примусового виконання після його отримання в квітні 2019 року.
Також, згідно з пп.18.2 п.18 Прикінцевих положень до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Тобто, строк пред`явлення виконавчого листа 3 місяці.
Також, в редакції ЗУ "Про виконавче провадження" №606-XIV на момент набрання законної сили постанови від 13.10.2015, а саме ч.1 ст.22 передбачалось, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом  року, якщо  інше  не передбачено законом. 
В свою чергу, позивачем пропущено, як строк пред`явлення виконавчого документу до виконання за законом №606-XIV, так і за законом №1404-VIII.
На підставі вказаного, а також сукупності обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив, що заявник жодним чином не навів обґрунтованих підстав для поновлення такого строку, а тому в задоволенні слід відмовити.
Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Ватаманюк Р.В.