ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року                                                                                     Справа № 924/1210/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. ,  суддя Коломис В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 23.03.21р. суддею Музикою М.В. о 11:51 у м.Хмельницькому, повний текст складено  26.03.21р. у справі № 924/1210/20 
за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький
до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Красилів Хмельницької області
про стягнення 16 069,80 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області звернулася до суду з позовом, у якому просить cтягнути з Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства 16 069,80 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу. 
В обґрунтування позовних вимог вказує на здійснення відповідачем скиду забруднюючих речовин із зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягає нормуванню згідно із законодавством, у р. Случ, чим порушено вимоги ст. ст. 44, 110, 111 Водного кодексу України. Посилається також на положення ст.ст. 20-2, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.03.21 у справі №924/1210/20 позов Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Красилів Хмельницької області про стягнення 16 069,80 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу задоволено.
Стягнуто з Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства  16 069,80 грн.  шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу на користь держави в дохід Державного бюджету України, місцевих бюджетів Хмельницької обласної ради та Красилівської міської ради (ОТГ): УК у Красилівському районі/отг м. Красилів номер рахунку UA038999980333139331000022717, код класифікації доходів бюджету 24062100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37972056, банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП).
Стягнуто з Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства  на користь Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області  2102,00 грн - судового збору.
В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 13, 16 Конституції України, ст.ст. 2, 38, 44, 70, 95 Водного кодексу України, ст. ст. 5, 20-2, 35,  40, 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", пп. 8 п. 4, п. 7  Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, п.п.2.1, 2.2, 7.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року № 389, постанови Верховного Суду  від 16.07.2020 у справі №826/4/16 та від 23.09.2020 у справі № 640/2911/19, Акти перевірки №159/03 від 20.02.2020, постанову про накладення адміністративного стягнення від 21.02.2020, вказав, що із матеріалів справи вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області за результатами проведення планового заходу державного нагляду щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, порушення відповідачем вимог законодавства, а саме: перевищено встановлені нормативи скиду забруднюючих речовин із зворотними водами (азот амонійний, нітрити). Зокрема, відповідачем фактично скинуто азоту амонійного зі зворотними водами 1,87 т при нормативі ГДС 0,658557 т/рік та нітритів 0,1 т при нормативі ГДС 0,0526845 т/рік.  Разом з тим, з посиланням на ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 224 ГК України, докази наявні в матеріалах справи, вказав про доведеність позивачем наявності шкоди у вигляді забруднення водного об`єкту, а також розміру даної шкоди, а тому прийшов до висновку про задоволення позову.
Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить поновити Красилівському підприємству водопровідно-каналізаційного господарства строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2021 року по справі № 924/1210/20. Скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2021 року по справі № 924/1210/20 за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 16 069,80 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог.
Так, з посиланням на ст.76 ГПК України, Додаток № 2 до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», п.п. 2.1, 2.13 «Правил охорони поверхневих вод» затверджених Держкомприроди СРСР від 21.02.1991, ст. 36 ВК України, п. 1.2 «Інструкції про порядок розроблення та затвердження ГДС речовин у водні об`єкти зі зворотними водами», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 15.12.1994 №116, п.п. 1, 5 Порядку ведення Державного реєстру рибогосподарського водних об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 №979 вважає, що єдиним належним доказом встановлення водному об`єкту певної категорії є відповідне рішення обласної ради на території якої знаходиться такий об`єкт, а у даній справі це відповідне рішення Хмельницької обласної ради прийняте за поданням органів Мінприроди України, яке у даній справі відсутнє, що свідчить про недоведеність належності річки Случ до рибогосподарської категорії, які суд вважав встановленими та безпідставності застосування при розрахунку розміру збитків коефіцієнта 1,6. Звертає увагу, що він категорично заперечує віднесення у встановленому законом порядку ділянки річки Случ у яку ним здійснюється скид зворотних вод до рибогосподарської категорії. На переконання скаржника, річка Случ відноситься до господарсько-побутової категорії водокористування.
Крім того, з посиланням на Нормативи екологічної безпеки водних об`єктів вважає, що ні позивач, ні суд першої інстанції не обґрунтували необхідності застосування при розрахунку величини питомого економічного збитку у природних прісних водах показника 0,5 мг/л., а не 1.
Вважає, що наведене свідчить про необґрунтованість та помилковість нарахованого позивачем розміру збитків в сумі 16 069,80 грн і він спростовується контррозрахунком відповідача згідно якого, за умови доведення приналежності річки Случ до водного об`єкта рибогосподарської категорії розмір збитку становить 5 784,79 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Господарського суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року у справі №924/1210/20 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області у період з 11.02.2020 по 20.02.2020 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, про що складено акт №159/03.
Позапланова перевірка Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства проведена на підставі наказу Державної екологічної інспекції від 06.02.2020 №184.
Перевіркою встановлено, зокрема, що в порушення п.3 ст. 44, п. 6 ст. 70 Водного кодексу України за даними звіту про використання води за 2019 рік (форма №2-ТП-водгосп, яка складена суб`єктом господарювання та надана до РОВР у Хмельницькій області 24.01.2020) суб`єктом господарювання перевищено нормативи ГДС (т/рік) по азоту амонійному та нітритах: фактично скинуто азоту амонійного зі зворотними водами 1,87 т при нормативі ГДС 0,658557 т/рік та нітритів 0,1 т при нормативі ГДС 0,0526845 т/рік (п. 6.5 опису виявлених порушень згідно акту №159/03).
Вказаний акт містить підписи посадових осіб відповідача (Красилівського ПВКГ), зокрема: т.в.о. начальника Кучера О.М., головного інженера Лісовського В.В., майстра очисних споруд - Стафурського М.В., начальника лабораторії - ОСОБА_1 Акт підписано 20.02.2020 без зауважень.
20.02.2020 Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області складено протоколи №№005570, 005571 про адміністративне порушення, у яких зафіксовано порушення начальником лабораторії Красилівського ПВКГ - ОСОБА_1 Правил охорони водних ресурсів і забруднення вод р. Случ внаслідок скиду зворотних вод з перевищенням нормативів ГДС, що підтверджено протоколам №15-20, №16-20 від 17.02.2020, від 19.02.2020 вимірювань вмісту показників та складу властивостей вод; встановлено, що посадовою особою не здійснюється визначення якості вод, що скидаються, а саме токсичності по вмісту коліфагів, лактопозитивних кишкових паличок, життєздатних яєць гельмінтів. Протоколи містять підпис ОСОБА_1
Постановою про накладення адміністративного стягнення №62/03 від 21.02.2020  визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 59, ст. 60 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136,00 грн.
Згідно платіжного доручення №1526 від 24.02.2020 Красилівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства сплатило штраф в розмірі 136,00 грн.
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку розміру збитків, заподіяних державі Красилівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства внаслідок скиду зі зворотними водами забруднюючих речовин із перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають застосуванню згідно із законодавством від 24.02.2020 року, розмір збитків, заподіяних Красилівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства, розраховувався за формулою 12 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів: З = Ккат х Кр х к3 х [(М азот амонійний х (гама) азот амонійний) + (М нітрити х (гама) нітрити )] = 1.6 х 1,11 х 1,5 х [(1,14 х 4207,4) + (0,047 х 26296,25)] = 1,6 х 1,11х 1,5 х 6032,2 = 16069,8 грн. 
Розрахунок виконано начальником відділу - старшим інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів - О.Ю. Вишомірською.
Позивач звернувся до відповідача з листом від 23.03.2020 №1376/11, в якому повідомив про необхідність виконання зобов`язання по відшкодуванню збитків, заподіяних державі, у розмірі 16069,80 грн. До листа додано копію розрахунку.
У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку, останній звернувся з даним позовом до суду. 
У розрахунку нормативів гранично допустимих скидів (ГДС) забруднюючих речовин у водний об`єкт із зворотними водами Красилівського ПВКГ м.Красилів, виконаного приватним підприємством "Екоінформ-ЛД", та погодженим т.в.о. начальника Красилівського КПВГ Кучером О.М. у 2019 році, гранично допустимий скид (ГДС) забруднюючих речовин у водний об`єкт із зворотними водами по випусках, рік досягнення ГДС 2019 р., по водному об`єкту: р. Случ, за межами м. Красилів, вказано, що категорія водокористування водного об`єкту - рибогосподарська.
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави (ст.16 Конституції України).
Статтею 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Водні відносини в Україні регулюються Водним Кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.
Водним кодексом України передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.
Відповідно до ст. 2 Водного кодексу України, завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.
Так, державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ (ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Відповідно до ст.38 ВК України нормативи гранично допустимого скидання забруднюючих речовин встановлюються з метою поетапного досягнення екологічного нормативу якості води водних об`єктів.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 44 ВК України водокористувачі зобов`язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.
Частиною 1 ст. 70 ВК України визначено, що скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
Згідно зі ст. 95 ВК України усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.
У ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, серед яких є й здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища тощо; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб.
Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
За приписами ст. 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється Державною екологічною інспекцією України - центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля.
Згідно ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно пп. 8 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.
Відповідно до п. 7 Положення № 275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. 
Із матеріалів справи вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області за результатами проведення планового заходу державного нагляду щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, порушення відповідачем вимог законодавства, а саме: перевищено встановлені нормативи скиду забруднюючих речовин із зворотними водами (азот амонійний, нітрити). Зокрема, відповідачем фактично скинуто азоту амонійного зі зворотними водами 1,87 т при нормативі ГДС 0,658557 т/рік та нітритів 0,1 т при нормативі ГДС 0,0526845 т/рік.
З метою реалізації Директиви 2006/11/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 15 лютого 2006 року про забруднення, спричинене деякими небезпечними речовинами, що скидаються до водного середовища Співтовариства, відповідно до Водного кодексу України та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» була розроблена Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 (далі - Методика).
Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, в тому числі у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів (абзац четверний пункту 1.2 Методики).
Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків.
Як підтверджується матеріалами справи, розрахунок заявленої до стягнення шкоди здійснювався позивачем у відповідності до вказаної Методики саме за формулою 12, наведеною в п. 7.1 Методики.
Відповідно до пункту 2.1 Методики наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об`єкт з перевищенням ГДС вважаються: скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством; скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів ГДС регламенту; скиди забруднюючих речовин внаслідок аварійного скиду зворотних вод; самовільний скид зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування.
Факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єктів господарювання та розрахунковим методом (пункт 2.2 Методики).
Так, із матеріалів справи, а саме із постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.02.2020 року вбачається, що 17.02.2020 року та 19.02.2020 року складено протоколи №15-20 №16-20 вимірювань та властивостей проб вод, за якими встановлено забруднення вод річки Случ внаслідок скиду зворотних вод з перевищенням нормативів ГДС. Постанова від 21.02.2020 року  не оскаржена та виконана шляхом сплати вказаній у ній штрафу. 
Крім того, в матеріалах справи міститься Акт перевірки №159/03 від 20.02.2020 року, який як на момент розгляду справи в суді першої так і під час перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції є чинним, зазначені в акті відомості відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані.
Колегія суддів зауважує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. 
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїх постановах від 16.07.2020 у справі № 826/4/16 та від 23.09.2020 у справі № 640/2911/19.
За наведеного, на переконання колегії суддів,  Акт № 159/03 від 20.02.2020 року є  належним та допустимим доказом порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища шляхом забруднення водойми р. Случ наднормативним скидом забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами. Вказане також не заперечується останнім. 
Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно з частиною першою статтею 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди (збитків) необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльність особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків (шкоди), їх наявності та розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 р. у справі №06/113-38, від 04.07.2011 р. у справі №51/250, від 07.10.2015 р. у справі №916/3371/14).
Протиправною поведінкою є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала та полягає в тому, що: - протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; - шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Факт порушення вимог природоохоронного законодавства встановлений актом №159/03 державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, на підставі звіту про використання води за 2019 рік, поданого відповідачем, та дослідженнями проб води. 
Згідно до пункту 7.1. Методики розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об`єктам (крім морських вод) внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу ГДС, грн, здійснюється за формулою 12: З = К кат х  К Р х k з х [(М i1 х g i1) + (М i2 х  g i2) + ...(М im х g im)],
де К кат - коефіцієнт, що враховує категорію водного об`єкта, який визначається згідно з додатком 2;
К Р - регіональний коефіцієнт дефіцитності водних ресурсів поверхневих вод, який визначається згідно з додатком 3;
k з = 1,5 - коефіцієнт ураженості водної екосистеми;
m - кількість забруднюючих речовин у зворотних водах;
М i -  маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, т.
Розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючих речовин у річку Случ із зворотними водами з перевищенням граничнодопустимого скиду здійснено згідно формули 1 Методики №389 : М i = (С iф - С iд) х Q iф х t х 10 -6 ,   
де М i - маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, т;
С iф - середня фактична концентрація i-ї забруднюючої речовини у зворотних водах, г/м 3;
С iд - дозволена для скиду концентрація i-ї забруднюючої речовини, визначена при затвердженні ГДС, г/м 3;
Q iф - фактичні витрати зворотних вод, м 3/год;
t - тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС, год;
10 -6 - коефіцієнт перерахування маси забруднюючих речовин.
З 2012 року щорічно здійснюється індексація питомого економічного збитку від забруднення водних ресурсів, віднесеного до 1 тонни умовної забруднюючої речовини, грн/т.
З наданого Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області розрахунку розмірів відшкодування збитків вбачається правомірність встановлення кожного коефіцієнту при обрахуванні загального розміру відшкодування збитків, заподіяних водним об`єктам, скиданням стічних вод у водні об`єкти з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Таким чином загальний розмір збитків складає 16 069,80 грн. 
Щодо доводів скаржника викладених в апеляційній скарзі про невірне застосування коефіцієнта Ккат, який дорівнює 1,6 в розрахунку  розміру відшкодування збитків, заподіяних водному об`єкту внаслідок скидів забруднюючих речовин із зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС, суд апеляційної інстанції зауважує, що останнім не доведено належність водного об`єкта до об`єктів з комунально-побутовим використанням. Натомість, у розрахунку нормативів гранично допустимих скидів (ГДС) забруднюючих речовин у водний об`єкт із зворотними водами Красилівського ПВКГ м. Красилів, виконаного Приватним підприємством "Екоінформ-ЛД", у 2019 році категорію об`єкту визначено як рибогосподарську.
Доказів того, що об`єкту присвоєно іншу категорію, відповідачем  до матеріалів справи не подано. 
Судом апеляційної інстанції також не беруться до уваги заперечення щодо здійснення розрахунку величини питомого економічного збитку від забруднення водних ресурсів, віднесений до 1 тонни умовної забруднюючої речовини, з використанням показника 1. Так, згідно Нормативів екологічної безпеки водних об`єктів, показник 1 застосовується для рибницьких ставів (за положеннями ст. 1 Водного кодексу України ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів), в той час, як 0,5 - для природних прісних вод. При цьому, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги доводи позивача щодо відсутності прив`язки згідно з Методикою при визначенні проіндексованого питомого економічного збитку від забруднення водних ресурсів до періоду здійснення скидів забруднюючих речовин щодо заперечень Красилівського ПВКГ у відповідній частині.
За наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність позивачем наявності шкоди у вигляді забруднення водного об`єкту, а також розміру даної шкоди.
Відповідно до п. 1.3. Роз`яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.
Проте, як убачається із матеріалів справи, відповідачем у належний спосіб не було доведено існування жодних об`єктивних обставин, які спричинили скидання стічних вод у водні об`єкти з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що свідчить про наявність саме його вини у забрудненні водного об`єкту.
Враховуючи все вищенаведене, суд першої інстанції правомірно встановив наявність в діях відповідача усіх елементів складу правопорушення, зокрема, протиправна поведінка полягає у скиданні стічних вод у водний об`єкт з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що суперечить вимогам статті 70 Водного кодексу України, ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; шкідливий результат такої поведінки (шкоди) полягає у забрудненні водного об`єкту, що спричиняє зниження якості води та стає загрозою її придатності для споживання, технічних потреб, технологічного процесу тощо; причинний зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою зумовлений тим, що у зв`язку з недотриманням вимог дозволу на спеціальне водокористування в частині затвердженої гранично допустимої концентрації скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами, було спричинено шкоду водному об`єкту, у вигляді його забруднення хімічними речовинами в недопустимій концентрації; вина особи, яка заподіяла шкоду презюмується, оскільки відповідачем не було доведено існування жодних обставин, які спричинили скидання стічних вод у водні об`єкти з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції  про задоволення позову Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, м. Хмельницький до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Красилів Хмельницької області про стягнення 16 069,80 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в повному обсязі.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими   судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 23.03.2021 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                          
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення господарського суду Хмельницької області від  23.03.21 у справі №924/1210/20  залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Хмельницької області від  23.03.21 у справі №924/1210/20    залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
4. Справу №924/1210/20  повернути до господарського суду Хмельницької  області.

Повний текст постанови складений "14" червня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.