ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1214/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/977/20 Категорія: 304090000 	Степченко М. Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 червня 2021 року                                                                м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Вініченко Б.Б., Гончар Н.І.	

учасники справи:
позивач (скаржник) – АТ КБ «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2021 (повний текст складено 13.04.2021, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 
в с т а н о в и в :
у травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором б/н від 06.05.2008 в сумі 158290,10 гривень та складається з такого: 7169,95 гривень – прострочене тіло кредиту; 2443,28 гривень – відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 148676,87 гривень – пеня, мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору відсотками та пенею банк порушує питання в даній справі.
Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2021 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку 7169,95 гривень простроченого тіла кредиту. Суд вказав, що інші позовні вимоги у справі не підтверджено доказами, адже долучені до позову документи не підписувалися позичальником, отже не доводилися у встановленому порядку до її відома.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 19.05.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В обґрунтування вказано на те, що позичальник підписала довідку про умови кредитування в якій зазначено про порядок та розмір нарахування, зокрема, відсотків та пені, яка має враховуватися при вирішення спору за правовими висновками ВС №534/1072/18-ц від 04.11.2020. Виписка по картковому рахунку позичальника є доказом наявної кредитної заборгованості - ВС №200/564/18 від 16.09.2020.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило. 

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 158290,10 гривень. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 06.05.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» - позивач у справі) та ОСОБА_1 (як позичальником – відповідач у справі) укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви (а.с.36) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У цій заяві вказано, що позичальником отримано картку Кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
Строк дії карток позичальника становить до серпня 2018 року (а.с.35).
Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг. 
У відповідності із цією заявою ОСОБА_1 ознайомилася з договором надання банківських послуг до його укладення, погодилася з його умовами та зобов`язалася слідкувати за їх змінами. 
До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які позичальником не підписувались.
Позивач надав суду таблицю з умовами кредитування (довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»), підписану представником банку та позичальником 06.05.2008 (а.с.37).
У цій довідці вказано, зокрема, про базову відсоткову ставку в розмірі 1,9 % в місяць, термін внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, становить до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – (базова відсоткова ставка) / 30 – за кожен день прострочення + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць – 1 раз намісять за наявності прострочення на 5 і більше днів на суму понад 50 грн.
Положень про зміну розміру відсотків за вимогами ст. 625 ЦК України за прострочення виконання позичальником своїх грошових зобов`язань дана таблиця не містить.
Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконала належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню, сплаті пені та відсотків за ст. 625 ЦК України, внаслідок чого в неї перед банком виникла заборгованість в сумі 158290,10 гривень, що складається з такого: 7169,95 гривень – прострочене тіло кредиту; 2443,28 гривень – відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 148676,87 гривень – пеня, з приводу вирішення позовних вимог про стягнення якої здійснюється перегляд цієї справи в суді апеляційної інстанції.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Також ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Апеляційний суд зауважує, що в даному випадку сторони справи погодили умови кредитування, зокрема, щодо строків та розмірів сплати заборгованості по кредиту, а також відповідальність боржника за прострочення виконання своїх договірних зобов`язань у виді сплати пені, що вбачається з довідки про умови кредитування, яку позичальник підписала 06.05.2008 (а.с.37).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції помилково вказав, що вимоги банку про стягнення з позичальника заборгованості по пені є такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, так як ґрунтуються на Умовах та правилах надання банківських послуг в Приватбанку, які позичальнику до відома не доводились та нею не підписувались, адже відповідні вимоги обґрунтовуються довідкою про умови кредитування, яку позичальник підписала разом із заявою на отримання в Приватбанку банківських послуг 06.05.2008.
Додатково апеляційний суд враховує, що в заяві від 06.05.2008 про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку зазначено про видачу позичальнику платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», а підписана довідка про умови кредитування стосується саме обслуговування такого виду карток.
Наявність відповідних правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи – підписаними заявою від 06.05.2008 та довідкою про умови кредитування від 06.05.2008, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах.
Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін.
З урахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, про що вірно вказав суд першої інстанції в цій справі, є обґрунтованими.
Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20.
Однак суд не врахував, що підписаною позичальником довідкою про умови кредитування від 06.05.2008 регламентовано також порядок нарахування пені у разі прострочення виконання позичальником її зобов`язань по погашенню кредиту, отже відповідні позовні вимоги також підтверджуються матеріалами справи.
При цьому строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором, зокрема, в частині сплати кредитної заборгованості, тому є правомірним нарахування кредитором пені поза межами строку дії договору за прострочення виконання зобов`язання, яке мало місце під час дії цього договору – правовий висновок ВС від 04.05.2018 по справі № 927/333/17.
Одночасно, апеляційний суд враховує, що згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, а також п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що заборгованість по тілу кредиту складає 7169,95 грн., розмір неустойки (пені) перевищує борг по тілу кредиту у понад 20 разів, що обумовлено, у тому числі тривалим періодом нарахування боргу по пені через зволікання банку із зверненням до суду за захистом своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до подвійного розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто до 14339,90 грн.
Також, апеляційний суд враховує, що банк правомірно за порушення позичальником строків виконання її грошових зобов`язань, що визначені довідкою про умови кредитування, яку підписала позичальник, на підставі положень ст. 625 ЦК України нарахував борг за 3% річних у сумі 2443,28 гривень.
Питання про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог банку відповідач перед судом не порушувала.
Апеляційні доводи скаржника у справі є вірними.
Вказівка суду у цій справі на те, що умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, які не підписані позичальником, не можуть регламентувати правовідносини сторін у справі, на правильність вирішення спору в цій справі апеляційним судом не впливає, адже відповідну заборгованість регламентовано положеннями довідки про умови кредитування, яку підписала позичальник при одержанні кредиту.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2021 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та відсотків за ст. 625 ЦК України та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення відповідних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача слід стягнути 2374,35+3561,52=5935,87 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
При розподілі судового збору враховується, що судовий збір у разі зменшення судом з власної ініціативи розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеною статтею.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в  :
апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2021 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та відсотків за ст. 625 ЦК України та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по пені та відсотках за ст. 625 ЦК України – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 06.05.2008 у виді 2443,28 гривень відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та 14339,90 гривень пені.
У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по пені – відмовити.
У решті заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2021 у цій справі – залишити без змін.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»5935,87 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 16.06.2021.

Суддя-доповідач

       Судді