П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12001/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації щодо невиплати компенсації послуги «Муніципальна няня» на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації виплатити компенсацію послуги  «Муніципальна няня» з січня 2020 року по вересень 2020 року включно у сумі 16 011 грн.
Також у позові позивач просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.
Третя особа -  фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала письмові пояснення, у яких підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1600 грн. 

Короткий зміст рішень суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги по суті задоволено частково. Суд відмовив ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу.
Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані належні докази на підтвердження обсягу фактично наданих адвокатами послуг і виконаних робіт та кількості витраченого часу, та вартість однієї години наданих послуг.
У наданих третьою особою документах не визначено вартість однієї години наданих послуг адвокатом, кількість витраченого часу щодо кожної послуги, зазначеної у детальному опису виконаних робіт.
Позивачем надано розрахунок витрат послуг, наданих адвокатом, але в інших документах, зокрема, в актах виконаних робіт, відсутні такі дані на підтвердження фактичного виконання робіт із витрачанням відповідної кількості годин.
Таким чином суд дійшов висновку, що клопотання позивача та третьої особи про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 висловлюють незгоду з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду не оскаржується. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала, що нею було надано належні докази оплати правової допомоги, а також долучено погодинний розрахунок послуг отриманих від адвоката. Крім того, зазначено, що відповідачем не надано жодних заперечень щодо заявленої до відшкодування суми, що вказує на самостійне зменшення судом відповідних витрат.
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року в частині відмови у компенсації витрат на правничу допомогу з ухваленням у вказаній частині нового рішення – про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі, саме у сумі 3   000 грн. 
ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції помилково вказано на відсутність доказів на підтвердження обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та кількості витраченого часу, оскільки між нею та адвокатом встановлено фіксований розмір гонорару, тому сума витрат на правничу допомогу не залежить від обсягу наданих послуг та затраченого адвокатом часу.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносить витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Водночас, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру. 
Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити необхідність отримання правової допомоги та співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.
Стосовно поданої апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 , судова колегія не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Судова колегія залишає поза межами дослідження надані третьою особою докази на підтвердження реальності отриманої правової допомоги, зазначаючи наступне.
В даному випадку, предметом даного позову є протиправна поведінка Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації у відношенні ОСОБА_1 , що проявилась у невиплати компенсації послуги «Муніципальна няня» на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2020 року.
Разом з тим, спірна компенсація не має жодного впливу на права ФОП ОСОБА_2 , оскільки її послуги, як муніципальної няні були оплачені ОСОБА_1 про що в матеріалах справи містяться відповідні копії платіжних доручень.
Таким чином, оскільки предмет даного позову не впливає на права ФОП ОСОБА_2 , її участь у якості третьої особи носить формальний характер, тому судова колегія визначає, що отримання нею правової допомоги не носить необхідний характер.
Крім того, судова колегія зазначає, що ФОП ОСОБА_2 , у категорії справ щодо відшкодування з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації компенсації послуги «Муніципальна няня» залучена за заявами позивачів у справах 420/3882/20, 420/8649/20, 420/9517/20, 420/9866/20, 420/10537/20, 420/10542/20, 420/11511/20.
У вказаних справах ФОП ОСОБА_2 також надавала письмові пояснення, для складення яких вона користувалась послугами адвоката.
При цьому, типовість справ також ставить під обґрунтований сумнів необхідність у ФОП ОСОБА_2 отримувати кожного разу правову допомогу.
Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.
Стосовно поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , судова колегія зазначає наступне.
В підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції: договір № 07/10 про надання правової допомоги від 05.10.2020 року (витяг), додаток до цього договору, квитанції до прибуткового касового ордеру № 67 від 04.12.2020 року на суму 2000 грн., акт виконаних робіт № 1 від 04.12.2020 року, відповідно до якого виконавець виконав для замовника роботи за договором про надання правової допомоги, а саме: складання позовної заяви, подання до суду позовної заяви, справа № 420/12001/20, а замовник прийняв виконані роботи; вартість робіт за договором становить 2000 грн. (а.с. 62-67). 
Позивачем надано розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом (додаток до договору про надання правничої допомоги № 07/10), в якому зазначені надання таких послуг:
1.Зустріч, консультація клієнта, узгодження позиції (1 година) – 500 грн.
2.Сканування документів додатків до позовної заяви (1 година) – 500 грн.
3.Підготовка к складанню позовної заяви (вивчення документів, отримання інформації, складання звернення, вивчення судової практики, досудова робота), складання позовної заяви, відправка справи через електронний суд (4 години) – 2000 грн., 
Також позивачем подані квитанція № 68 від 04.12.2020 року на суму 1000 грн. та акт виконаних робіт від 04.12.2020 року про виконання робіт, а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції – 500 грн.; сканування документів, додатків до позовної заяви – 500 грн. (а.с. 69-71). 
Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з мотивів їх неналежного підтвердження та явного завищення (а.с. 74-75). 
В свою чергу, судова колегія визначає, що позивачем надано до суду два акта виконаних робіт від 04.12.2020 року, які містять дві різні вартості виконання робіт за договором № 07/10 про надання правової допомоги від 05.10.2020 року, а саме 2 000 грн. (а.с 67) та 1000 грн. (а.с 71). 
З огляду на наявні суперечності в поданих документах та з урахуванням співмірності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 1 000 грн., які підлягають стягненню з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 28 грудня 2020 року в частині розподілу судових витрат – скасуванню з прийняттям в цій частині нового судового рішення.
В свою чергу, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила стягнути витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1 ).
Судова колегія зазначає, що ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1 ) не є учасником справи та відсутні жодні докази понесених нею судових витрат у даній справі.
Крім того, матеріали справи не містять будь-якого документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат з боку ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, що є підставою для відмови апелянту у вказаному клопотанні.
Разом з апеляційною скаргою позивачем надано до суду квитанцію №87783 від 29.01.2021 року на суму 1261,20 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року. Апелянт просила суд у разі задоволення її апеляційної скарги стягнути з відповідача вказану суму.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
У постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 Верховний Суд зазначив, що при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2– 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.
Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги про розподіл судових витрат не належать до позовних і не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також з огляду на те, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на додаткове рішення (додаткову постанову) суду щодо розподілу судових витрат немає.
Таким чином, оскільки судовий збір при зверненні ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою сплаті не підлягав, тому відсутні підстави для його стягнення з відповідача.
В свою чергу, процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, в тому числі, зборів, регламентовано Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.
Згідно з пунктом 5 вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Підстави для повернення сплаченої суми судового збору, визначені статтею 7 Закону України «Про судовий збір» у даному випадку відсутні. Сплачений позивачем судовий збір згідно з квитанцією №87783 від 29.01.2021 року на суму 1261,20 грн. є помилково зарахованим.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що сплачені апелянтом кошти можуть бути повернуті йому саме в Порядку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. № 787.
Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України  суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції при винесенні вказаного рішення неправильно застосовано норми процесуального права, керуючись п. 4 ч.1  ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови компенсації витрат на правову допомогу та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000 грн.
Керуючись ст. ст.    308,    311,    315,    317,    322,    325,    328     КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року в частині відмови у компенсації витрат на правову допомогу скасувати та прийняти нове, яким стягнути з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 03194950, 67801, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Овідіополь, вул. Т.Шевченка, буд. 169) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	      Косцова І.П.	
Судді	    	      Осіпов Ю.В.         Скрипченко В.О.