Номер провадження: 22-ц/813/6119/21 
Номер справи місцевого суду: 2-987/10
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Івінського О.О. по цивільній справі за поданням державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мунтян А.І. щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року державний виконавець Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мунтян А.І. звернулася до суду з поданням, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, громадянина України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу.
В обґрунтування якого зазначила, що на примусовому виконанні у Подільському міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №49886637 з виконання виконавчого листа №2-987/10 виданого 22.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно грошової суму у розмірі 30549,66 грн.
Однак, рішення суду боржником не виконано, декларацію не надано та будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, у зв`язку з чим державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні подання державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мунтян А.І. відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, Подільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі перевірені обставини справи та вирішено спір не у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що державним виконавцем були вжиті всі заходи примусового виконання рішення, однак судом не було враховано, що рішення суду боржником не виконано та боржник своїми діями перешкоджає своєчасному та в повному обсязі його виконанню, що суперечить вимогам Закону «Про виконавче провадження».
Відзиву до суду надано не було.
Сторони про розгляд справи на 19 травня 2021 року сповіщені належним чином (а.с. 93-95, 112-113).
Від начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника (а.с. 98-111).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача,  ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволені подання державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мунтян А.І. щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів намірів боржника виїзду за межі країни, відсутності доказів факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, а також, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Подільському міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №49886637 з виконання виконавчого листа №2-987/10 виданого 22.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно грошову суму у розмірі 30549,66 грн.
14 січня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до акту складеного державним виконавцем від 10 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 не знав про існуючий борг, був попереджений про відповідальність за невиконання рішення суду, а також зобов`язався сплатити борг на користь ОСОБА_2 .
Також, із наданих пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він зобов`язується сплачувати суму боргу на користь ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб ДВС та звернень учасників виконавчого провадження, заяви (подання) мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, ГПК та КАС України, а саме ім`я, найменування учасника виконавчого провадження, який звернувся до суду із заявою (поданням) та ім`я найменування інших учасників цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, їх місцезнаходження, проживання, поштовий індекс, номер засобів зв`язку, якщо такі відомі, зміст вимог, виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину справи, перелік документів, що додаються до заяви.
Згідно до ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Також відсутня практика Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення такого поняття, як «ухилення».
Із погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5 ст.6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.
У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, проте доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення матеріали справи не містять.
На підставі встановлених обставин, суд на законних підставах відмовив державному виконавцю Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мунтян А.І. у задоволені подання, оскільки державним виконавцем не були надані докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем були вжиті всі заходи примусового виконання рішення, однак судом не було враховано, що рішення суду боржником не виконано та боржник своїми діями перешкоджає своєчасному та в повному обсязі його виконанню, що суперечить вимогам Закону «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає безпідставними за відсутністю доказів свідомого та умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – залишити без задоволення.
Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 21 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________Т.В. Цюра