ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2021 р.           Справа№ 910/16744/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Кубей В.І. 
за участю представників сторін: 
від позивача: Норець В.М.;
від відповідача: не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС 
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року (повний текст рішення складено 15.02.2021 року)
у справі №910/16744/19 (суддя: Ягічева Н. І.)
за позовом    Офісу великих платників податків ДПС 
до  уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича 
про зобов`язання вчинити певні дії                                                                          

                                                   ВСТАНОВИВ: 
          
                 Офіс великих платників податків ДПС (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (далі - відповідач)  про зобов`язання вчинити певні дії.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звертався до відповідача з листами у відповідності до п. 5. ч. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з кредиторськими вимогами на загальну суму 37  827   076, 18 грн, проте відповідачем вказані вимоги визнані лише частково, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти неакцептовані кредиторські вимоги у сумі 19 271  669, 69 грн та внести їх до акцептованого реєстру кредиторських вимог банку.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
          Не погодившись з прийнятою ухвалою, 09.03.2021 Офіс великих платників податків ДПС звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у даній справі та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від  18.04.2018 року №910/8132/17.
          Так, скаржник зазначив, щодо поширення юрисдикції господарських судів  на всі спори, які виникають на стадії  ліквідації (банкрутства) банку, повноваження органів управління контролю якого здійснює фонд (його уповноважена особа).  
          Водночас, скаржник вказав, що виходячи із суті  позовних вимог,  стороною у спорі  є уповноважена особа ПАТ «Кредитпромбанк», відповідно суд першої інстанції дійшов помилкового висновку зі змісту позовних  вимог, які заявлені  до уповноваженої особи ПАТ «Кредитпромбанк», як до особи, що представляє ПАТ «Кредитпромбанк» в межах повноважень Фонду.   
          При цьому, скаржник вказав, що уповноважена особа ФГВФО  на ліквідацію ПАТ Кредитпромбанк» Тімонін О.О. протиправно не включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів  ПАТ «Кредитпромбанк» суму боргу у розмірі 19271669,69 грн, що виникла під час проведення процедури ліквідації  банку, оскільки  з наведених положень Закону вбачається обов`язок  банку сплачувати податки, які виникли під час ліквідації процедури банку.            
          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16744/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС  на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року у справі №910/16744/19 своєю ухвалою від 24.03.2021 року.
          Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.          
          Представник скаржника підтримав доводи апеляційної  скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення  Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року у справі 910/16744/19. 
Представник  відповідача  у судове засідання 11.05.2021  року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 року.
          Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення  Господарського суду міста Києва  в апеляційному порядку за відсутності представника  відповідача,  який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 27.01.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Офісу великих платників податків ДПС - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          На податковому обліку в Офісі великих платників податків ДПС перебуває платник податків - Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк».
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 03.06.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.06.2015 року № 353 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) прийнято рішення № 112, "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства  «Кредитпромбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»  провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тімоніна Олександра Олексійовича  строком на 1 рік з 03.06.2015 року до 02.06.2016 року включно.
          В газеті "Голос України" №101 (6105) від 10.06.2015 року опубліковано оголошення Фонду про ліквідацію Публічного акціонерного товариства  «Кредитпромбанк».
          Так, за твердженням позивача, останній звертався до відповідача з листами від 11.06.2015 року №14525/10/28-10-23-26, від 12.06.2015 року №14634/10/28-10-23-26, від 14.12.2015 року №27021/10/28-10-23-26, від 25.02.2016 року №4114/10/28-10-23-26, від 14.03.2016 року №5353/10/28-10-23-26, від 25.05.2016 року №11666/10/28-10-17-1-24 та від 16.02.2017 року №9220/10/17-10-17-02-24 у відповідності до п. 5. ч. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з кредиторськими вимогами на загальну суму 37  827 076, 18 грн, а саме: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 19 537 69, 00 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості по Подільському району м. Києва - 32 074, 36 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості по Дніпровському району м. Києва - 3 247, 10 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості по Подільському району м. Києва - 13 831, 44 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості по Дарницькому району м. Києва - 1131, 02 грн; земельний податок з юридичних осіб за земельні ділянки за земельні ділянки, які знаходяться в Подільському районі м. Києва - 22  687, 68 грн; земельний податок з юридичних осіб за земельні ділянки, які знаходяться в Дарницькому районі м. Києва - 4 047, 02 грн; земельний податок з юридичних осіб за земельні, які знаходяться в Дніпровському районі м. Києва - 3 838, 51 грн; податок на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України -  299 546, 12 грн; податок на прибуток іноземних юридичних осіб - 888, 88 грн; прострочена заборгованість за субкредитними угодами, укладеними з Міністерством фінансів України у рамках спільних проектів зі Світовим банком - 34 492015, 05 грн.
          Як вбачається з листа №2318/11.5-9954-01 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства  «Кредитпромбанк» повідомлено позивача визнання кредиторських вимог в сумі 15 249 657, 69 грн, а саме податок на додану вартість - 1 953 769, 00 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Дарницькому р-ну м. Києва - 1 022, 34 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Дніпровському р-ну м. Києва - 3 001, 59 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Подільському р-ну м. Києва (житлова нерухомість) - 38 094, 32 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Подільському р-ну м. Києва (нежитлова нерухомість) - 5107,75 грн; земельний податок за земельні ділянки, які знаходяться в Дарницькому р-ні м. Києва - 3768,59 грн; земельний податок за земельні ділянки, які знаходяться в Дніпровському р-ні м. Києва - 3496,29 грн; земельний податок за земельні ділянки, які знаходяться в Подільському р-ні м. Києва - 22687,68 грн; прострочена заборгованість за субкредитними угодами, укладеними з Міністерством фінансів України у рамках спільних проектів із Світовим банком - 13 218 710, 13 грн.
          Таким, чином уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»   не було внесено до реєстру заборгованість у загальній сумі 19271 669, 69 грн, а саме: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості по Подільському району м. Києва - 13 831, 44 грн, земельний податок з юридичних осіб за земельні, які знаходяться в Дніпровському районі м. Києва - 3 838, 51 грн; податок на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України - 659934, 82 грн; податок на прибуток іноземних юридичних осіб - 888, 88 грн, Також, відповідно до подань Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 30.08.2019 року №05-08/7342 за №149, №148 по Публічному  акціонерному товариству «Кредитпромбанк» позивачем до вказаних вимог обліковану прострочену заборгованість за субкредитними угодами, укладеними з Міністерством фінансів України у рамках спільних проектів із Світовим банком, яка становить 31 821 356, 84 грн.          
          Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
          Згідно з ч. 4 ст. 44 зазначеного Закону Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.
          Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.
          Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
          Згідно  ч. 2  ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
          Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.
          Частинами першою та другою статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої   ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону   уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.
          Згідно із частиною восьмою ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
          Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
          Згідно ст. 252 Цивільного кодексу України  строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
          Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
          Якщо строк встановлено для вчинення дії. вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (ст. 255 Цивільного кодексу України).
          Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом №9219/28/10-28-17-02-24 від 16.02.2017 року, копія якого відсутня у матеріалах справи, щодо кредиторських вимог на загальну суму 15 249657, 69 грн, та вказані вимоги були визнані відповідачем.
          Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріли справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції  належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів надсилання позивачем та отримання відповідачем листів від 11.06.2015 року №14525/10/28-10-23-26, від 12.06.2015 року  №14634/10/28-10-23-26, від 14.12.2015 року №27021/10/28-10-23-26, від 25.02.2016 року №4114/10/28-10-23-26, від 14.03.2016 року №5353/10/28-10-23-26, від 25.05.2016 року №11666/10/28-10-17-1-24 та від 16.02.2017 року  №9220/10/17-10-17-02-24, копії яких долучені до матеріалів справи, та на підставі яких у відповідача мав виникнути обов`язок щодо прийняття та акцептування кредиторських вимог.
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі                               № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності    Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  ГПК України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що уповноважена особа ФГВФО  на ліквідацію ПАТ Кредитпромбанк» Тімонін О.О. протиправно не включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів  ПАТ «Кредитпромбанк» суму боргу у розмірі 19271669,69 грн, що виникла під час проведення процедури ліквідації  банку, оскільки  з наведених положень Закону вбачається обов`язок  банку сплачувати податки, які виникли під час ліквідації процедури банку.            
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що 11.02.2020 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 325 від про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», відповідно до якого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» з 25.02.2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 вищевказаного Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.
           01.10.2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1000701110060002930 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.
          Згідно ст.  52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.
          Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» припинено.
          Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
          Згідно ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. 
          Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
          Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
          Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 року у справі № 910/6642/18.
          Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
          Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору        ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
          У п. 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 hjre у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) вказано, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
          У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
          Однак, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде "ефективним" у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача,    права, оскільки заявлена ним вимога не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.
          Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, враховуючи ліквідацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» та припинення повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», позовна вимога щодо зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (яку під час розгляду справи було змінено) прийняти кредиторські вимоги у розмірі 19 271 669, 69 грн та внести їх до акцептованого реєстру кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства  «Кредитпромбанк» не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу, а відтак є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
          Посилання скаржника на постанову Верховного Суду викладену у постанові від  18.04.2018 року №910/8132/ є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято Верховним  Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.
          З огляду на викладене та враховуючи що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Кредитпромбанк" з зазначеними позивачем кредиторськими вимогами протягом 30 днів з дня опублікування відповідних відомостей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
          Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному  рішенні.  
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги Офісу великих платників податків ДПС  фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.  
          Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
          Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). 
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                    ПОСТАНОВИВ:          
          
           1.  Апеляційну скаргу   Офісу великих платників податків ДПС  на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року у справі №910/16744/19 залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року у справі №910/16744/19 залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.   Матеріали справи №910/16744/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 12.05.2021 року.