ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Херсон

Справа №766/19061/18
Провадження №22ц/819/655/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Приходько Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дорошинської В.Е., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

28 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі  з 2007 року, який рішенням Голопристанського районного суду  Херсонської області від 12 листопада 2014 року розірваний. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  яка проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утримані. 
Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання доньки добровільно не надає. ОСОБА_3 є ученицею ДЮСШ «Спартак» Херсонської міської ради, отримує додаткове навчання в ТОВ «Херсонська філія комп`ютерної академії «ШАГ», веде активний спосіб життя, приймає участь в оздоровчому, учбово-тренувальному зборі на водно-спортивній базі клубу «Атлант Херсон». 
Відповідач є моряком, працевлаштований на торговому судні «Ariadne», має стабільний заробіток, загальна сума якого складає 4500 доларів США на місяць. Інших дітей у відповідача не має, як і не має інших обставин, які б перешкоджали йому належно утримувати свою доньку. 
Позивач просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн, щомісячно, з моменту звернення до суду із позовом та до досягнення дитиною повноліття; стягнути понесені судові витрати, пов`язані із наданням їй правничої допомоги у розмірі 10800,00 грн. 
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 28 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 10800,00 грн.
Стягнутий із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 26 березня 2019року залишена без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, а також на допущення судом порушень норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати частково, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини з 3000,00 грн. до 2000,00 грн. щомісячно та призначити стягнення аліментів з 20 листопада 2020 року, з дати коли він дізнався про прийняте судом рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був обізнаним про відкриття провадження у цій справі та ухвалене в ній рішення, оскільки листів чи викликів до суду не отримував. Про прийняте відносно нього рішення від 26 березня 2019 року довідався із сайту судової влади. Неповідомлення про судовий розгляд справи позбавило відповідача можливості подати відзив, приймати участь у судовому розгляді справи, що призвело до утворення заборгованості по аліментам в сумі 75000,00 грн.
Вказав, що добровільно надавав допомогу позивачу в утриманні дитини, дарував доньці подарунки, але квитанції на придбанні товари не зберіг.
ОСОБА_2 не довела належними доказами його спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі по 3000,00грн. щомісячно та не підтвердила, що він постійно працює моряком, оскільки наданий суду контракт про його працевлаштування на посаді моряка закінчив термін дії в 2011 році.
Відповідач зазначив, що не має стабільного джерела доходу, працює періодично на заробітках за кордоном та в середньому має щомісячний дохід близько 8000,00 грн., а тому вважає, що розмір стягнутих аліментів має становити 2000,00 грн. на місяць, який буде достатнім для дитини та помірним для сплати апелянтом.
Також вказав, що згідно ст. 376 ЦПК України ухвалене у справі рішення підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності, без належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) не скористалася.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). 
Відповідно до частини другої наведеної норми права розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2014 року розірваний. Після розірвання шлюбу залишено за ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 . Згідно актового запису про реєстрацію шлюбу від 06 вересня 2019 року позивач змінила прізвище на 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з матір`ю та перебуває на утриманні позивача.
Ухвалюючи судове рішення у справи про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Оскільки ОСОБА_1 є батьком дитини, яка проживає разом з матір`ю, а тому на відповідача покладений рівний разом із ОСОБА_2 обов`язок щодо гідного утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. 
Визначаючи розмір щомісячних аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд врахував положення статті 182 ч.1 СК України, а також те, що позивач не довела наявність у відповідача стабільного доходу та можливість останнього сплачувати аліменти у заявленому до стягнення розмірі 10000,00 грн. та правильно визначив їх розмір на рівні 3000,00 грн., що буде достатнім для фізичного, морального та інтелектуального розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не маючи достовірної інформації про розмір отриманого відповідачем доходу, безпідставно встановив необхідність сплати аліментів у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, що не ґрунтується на фактичних обставинах та не враховує матеріальні можливості відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано, а факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню своєї дитини.
Посилання ОСОБА_1 про присудження стягнення з нього аліментів з 20 листопада 2020 року, з дати коли він дізнався про прийняте судом рішення, є неприйнятними з огляду на положення статті 191 ч.1 СК України.
Твердження апелянта, що з моменту ухвалення оскаржуваного рішення ним у добровільному порядку надавалася позивачу допомога на утримання дитини, висновки суду про стягнення аліментів не спростовують та можуть бути перевірені в ході примусового виконання судового рішення.
Матеріалів справи свідчать, що ухвалою судді від 24 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надавався строк для подання відзиву на позов, доказів, тощо. (а.с.47).
Судом направлялися відповідачу ухвала суду від 24 жовтня 2018 року, копія позовної заяви з додатками, проте не були вручені адресату у зв`язку із неправильним зазначенням адреси проживання (а.с.55).
Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_1 не був повідомлений про відкриття провадження у справі та пред`явлення до нього позовних вимог у визначений цивільним процесуальним законодавством спосіб. Разом із цим, оскільки розгляд справи судом першої інстанції призначався у письмовому провадженні, без виклику сторін, доводи апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи слід визнати неспроможними з огляду на положення статті 279 ч.5, 6 ЦПК України.
Колегія суддів визнає, що у разі призначення розгляду справи без виклику сторін, ухвалення заочного рішення в порядку, передбаченому главою 11 розділу III ЦПК України є неправильним у зв`язку із відсутністю умов для проведення заочного розгляду справи.
Згідно статті 376 ч.2 абз.2 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що прийняття у справі заочного рішення суду від 26 березня 2019року не призвело до неправильного вирішення спору по суті. Також судом апеляційної інстанції не встановлено порушень судом норм процесуального права, які згідно положень ст.376 ч.3 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування прийнятого судового рішення. Доводи апеляційної скарги висновки суду по суті виниклого між сторонами спору про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не спростовують.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, перевіривши доводи скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року без змін.
Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                  В.О. Бездрабко 
Судді:                                    Л.В. Базіль  
    Л.А. Приходько