П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 травня  2021 року                                                                                     місто  Київ
                                                                                                       справа № 753/21696/20
                                                                                   провадження №22-ц/824/6399/2021                                                                                                                  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний  банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Дарницького районного суду м.Києва  від 19 лютого  2021 року, ухвалене  у складі судді Гусак О.С.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний  банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20 листопада 2014 року.
Відповідач  при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає  між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому в письмовій формі.
Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту  збільшився до 25000 грн.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором  виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом  на 26 жовтня 2020  року відповідач має заборгованість в сумі 36989 грн.06 коп., з яких: 24869 грн.96 коп. заборгованість за тілом кредиту,  в тому числі 24869 грн.96 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12119 грн.10 коп. заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив  позов задовольнити.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва  від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість  за простроченим тілом кредиту у загальному розмірі 24869 грн.96 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 В апеляційній скарзі посилається на те, що   рішення  в частині відмови  у задоволенні позовних вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, посилається на те, що  суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідачем 1 лютого 2018 року, до встановлення кредитного ліміту на кредитній картці та до отримання можливості користуватися кредитними коштами, було також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування та використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту;  суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту;  процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; тип процентної ставки; платежу за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`зання щодо повернення кредиту. Тобто, відповідач до отримання кредитних коштів був належним чином  повідомлений про умови кредитування, у тому числі  щодо сплати відсотків.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
При розгляді даної справи суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні: витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; копія наказу банку щодо затвердження «Умов та правил банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви. Тобто до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети - заяви та укладенні договору.
Суд безпідставно відмовив у стягнення відсотків, порушив норми матеріального права.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що  20 листопада 2014 року ОСОБА_1. Підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 26 жовтня 2020 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 36989 грн.06 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 24869 грн.96 коп., заборгованості  за  простроченими відсотками в сумі 12119 грн.10 коп.
Крім того, установлено, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.  Позивачем не доведено, що  саме  такі, що надані позивачем до позовної заяви,   Умови та правила банківських послуг та Тарифи банку розумів відповідач та  погодився з ними в момент укладення договору, а отже їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості  використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної  із сторін, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку,  в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Пересічний  споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умова та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
 Разом з тим суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти  у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявні підстави для стягнення  суми заборгованості в розмірі 24869 грн.96 коп.
Колегія суддів  не погоджується з висновком  суду першої інстанції в частині  відмови у  задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості  за простроченими відсотками,  виходячи з наступного.
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї  із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання  має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ч. ч. 1, 2  ст. 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.                                                          
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в  якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх  сплати за кредитним договором визначають у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість  за простроченими процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті https:/privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://www.privatbank.ua, що надані  позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розмірах і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити  і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року,  і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем ОСОБА_1    паспорт споживчого кредиту, в  якому також визначені, у тому числі:  процентна ставка у межах пільгового періоду у  відсотках річних, процентна ставка за межами пільгового періоду у відсотках річних, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема  процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту ( а.с.11-12).
Підписавши  анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства  є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи  зазначені вимоги закону та зважаючи на встановлені обставини, висновок суду про  те, що  банком не доведено, що  при укладенні договору сторони  обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами,  в тому числі  процентну ставку, яка підлягає нарахуванню на прострочений кредит, є помилковим.
Згідно з паспортом споживчого кредиту, що був підписаний  1 лютого  2018 року ОСОБА_1 ,  процентна ставка за межами пільгового періоду  складає 43,2% (42%),  процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить 86,4% (84%).  У розрахунку заборгованості, наданому  позивачем до позовної заяви,  проценти за користування  простроченим кредитом нараховувалися саме в таких розмірах.
З наданої позивачем до позовної заяви виписки по рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 ,  вбачається, що останній користувався карткою, останнє поповнення картки відбувалося  16 серпня 2019 року. 
За наданим банком розрахунком,  заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 36989 грн.06 коп., з яких: 24869 грн.96 коп. -  заборгованість за тілом кредиту;  12119 грн.10 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.
Зважаючи на те, що  сторони при укладенні договору погодили розмір та порядок нарахування   процентної ставки за прострочені зобов`язання,  а також враховуючи, що  надані позивачем докази (розрахунок заборгованості, виписка про рух коштів, отримання та користування кредитними коштами)  відповідачем  всупереч процесуальному обов`язку не спростовані, - наявні підстави для висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог в частині  вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами.
 Підставами для скасування  судового рішення   повністю або частково та ухвалення нового рішення  у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.
Отже, рішення суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог, як таке, що  ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає  скасуванню в цій частині, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в цій частині.                 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання   апеляційної скарги в сумі 3153 грн., а також  сума в розмірі 693 рн66 коп., яка сплачена позивачем за подання позовної заяви, але не була стягнута судом першої інстанції, виходячи із пропорційності задоволених судом вимог. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»   задовольнити.
 Рішення дарницького районного суду м.Києва від 19 лютого 2021 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог  Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )  на користь Акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за  простроченими відсотками в сумі 12119 грн.10 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )   на користь Акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299)  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3846 грн. 66 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач

                                                                                              А.М. Стрижеус