Постанова
Іменем України
18 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 564/1072/17
провадження № 61-12815св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Берестовецький спецкар`єр»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження  касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» (далі - ВАТ «Берестовецький спецкар`єр») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтований тим, що  ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху. Згідно з наказом від 06 травня 2017 року № 8-к її звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників. Вважала своє звільнення незаконним, оскільки її звільнено без попередньої згоди профспілкового комітету, членом якого вона є. 
З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати наказ від 06 травня 2017 року № 8-к у частині звільнення її із займаної посади незаконним, поновити її на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2018 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що роботодавець самостійно вирішує питання організаційної структури, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Звільнення без згоди профспілкового комітету, членом якого є позивач, не є безумовною підставою для поновлення на роботі, оскільки відмова у наданні згоди на звільнення є необґрунтованою.
Короткий зміст рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій 
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Веровного Суду від 17 квітня 2019 року постанову Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки відмові профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача, оскільки така відмова, висловлена у протоколі від 11 липня 2018 року № 13, містить правове обґрунтування, а саме посилання на порушення роботодавцем норм трудового законодавства, у тому числі статей 43, 49-2 КЗпП України, не встановив наявності вакантних посад у відповідача на момент звільнення позивача, не перевірив наявність інших спеціальних дозволів на користування надрами, новий штатний розпис після проведення змін та скорочення чисельності або штату працівників, наявність можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, не перевірив доводи позивача та профспілкового комітету про наявність у позивача чотирьох неповнолітніх дітей, зазначивши про те, що відповідач пропонував позивачу посаду сторожа, від якої вона відмовилась, не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених дій, та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2018 року скасовано, позов задоволено.
Визнано незаконним та скасованонаказ ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» від 06 травня 2017 року № 8-к в частині звільнення   ОСОБА_1 з посади машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Поновлено    ОСОБА_1 на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» з 06 травня 2017року.
Стягнено з ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» на користь    ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2017 року до 18 червня 2019 року у сумі 69 421,44 грн без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, понесені судові витрати з оплати правничої допомоги - 5 000,00 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху та стягнення середнього заробітку за один місяць - 2 695,34 грн допущено до негайного виконання.
Стягнено з ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» на користь Державного бюджету України судовий збір - 3 335,53 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи, профспілковий орган вважав, що роботодавцем порушено трудове законодавство при проведенні скорочення працівників, посилався на норми, які регулюють правовідносини між сторонами, та є достатньо вмотивованим, тому ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» не мав право на звільнення позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, просило її скасувати, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2018 року залишити в силі. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги не врахував та не надав належної оцінки тому, що позивача повідомлено про скорочення та про відсутність робочих місць на підприємстві, які можна було запропонувати для працівників, що підлягають скороченню.
Посилання на те, що позивача звільнено без попередньої згоди виборного органу профспілки є необгрунтованим, оскільки скорочення чисельності або штату працівників, це одна із підстав для розірвання трудового договору, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Розірвання трудового договору за цією підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.
Власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу, якщо в рішенні останнього немає обгрунтування відмови в наданні згоди на звільнення працівника. Враховується, що згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичну силу, якщо не дотримано вимог про участь у засіданні цього органу більш як половини його членів. Також, якщо цю згоду отримано на прохання службової особи, яка не наділена правом притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або на інших підставах, ніж зазначалося у поданні власника або уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.
Суд апеляційної інстанції безпідставно врахував рішення первинної профспілкової організації про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 , оскільки 09 листопада 2017 року в засіданні профспілкового комітету ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» був присутній лише його голова, інші члени подали заяви про вихід із членства профспілки, тобто за обставин, коли членів профспілкової організації було менше половини. Отже, прийняте первинною профспілковою організацією рішення про ненадання згоди на увільнення ОСОБА_1 не має юридичної сили.
Зважаючи на припинення дії ліцензії, в результаті чого відбулася оптимізація виробництва та звуження функціональної діяльності, організаційно-господарська структура ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» також вимагала відповідних змін, в тому числі і скорочення чисельності і штату працівників. Роботодавець у встановлений законом строк 06 березня 2017 року подав до місцевого центру зайнятості відповідну звітність форми 4-НП.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу. 
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у липні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що   ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» машиністом конвеєра дробильно-сортувального цеху.
Згідно з наказом ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» від 03 лютого 2017 року № 1-к у зв`язку із оптимізацією виробництва та важким матеріальним становищем на підприємстві, а також із закінченням строку дії ліцензії на видобуток і переробку корисних копалин було скорочено чисельність працюючих на підприємстві в кількості 12 чоловік, в тому числі і машиніста конвеєра (т. 1, а. с. 25-26).
Відповідно до наказу від 02 березня 2017 року № 4-к «Про попередження про звільнення працівників спецкар`єру у зв`язку із скороченням чисельності і штату підприємства» працівників підприємства, зокрема і ОСОБА_1 попереджено про скорочення з 06 травня 2017 року (т. 1, а. с. 29).
02 березня 2017 року роботодавець подав до місцевого центру зайнятості звітність форми 4-НП про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
Крім того, 03 березня 2017 року позивач отримала повідомлення про скорочення, що підтверджується її підписом у відомості про отримання повідомлень про скорочення 03 березня 2017 року (т. 1, а. с. 30).
Згідно з наказом від 06 травня 2017 року № 8-к «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату» у зв`язку із оптимізацією виробництва та важким матеріальним становищем на підприємстві, а також із закінченням строку ліцензії на видобуток і переробку корисних копалин по Берестовецькому родовищу, а також відсутністю можливості переведення працівників на іншу роботу,  ОСОБА_1 звільнено з роботи з 06 травня 2017 року на підстав пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 12).
Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з інформацією, що міститься на сайті Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» видано три ліцензії на користування надрами:
-№700 зі строком дії з 11 грудня 1996 року до 11 грудня 2016 року (анульовано);
-№2915зі строком дії 06 лютого 2003 року до 06 лютого 2017 року (недійсний);
-№2919 зі строком дії 06 лютого 2003 року до 06 лютого 2023 року(дійсний).
Станом на лютий 2017 року відповідач мав одну ліцензію на користування надрами, що стало підставою для внесення змін в організаційну структуру та штатний розпис, про що видано накази від 03лютого 2017року № 1-к та від 10 березня 2017 року № 4/1-к на підставі яких проводилось скорочення штату шляхом скорочення посад та чисельності працюючих, в тому числі посади, яку обіймала позивач.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає  можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Верховний Суд зазначає, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49^2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Суд апеляційної інстанції встановив, що на підприємстві були відсутні вакантні посади, що могли б бути запропоновані ОСОБА_1 як пропозиція відповідної роботи, про що вона була повідомлена 03 березня 2017 року інженером відділу кадрів під розписку (а. с. 31). Позивачу усно пропонувалась посада сторожа, однак доказів про відмову на її зайняття в матеріалах немає.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 була членом профспілки ВАТ «Берестовецький спеціалізований кар`єр» з 01 березня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 частини першої статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Згідно з частиною сьомою статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування такої відмови, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника). 
Отже, суд, розглядаючи трудовий спір, має з`ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення.
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції безпідставно врахував рішення первинної профспілкової організації про ненадання згоди на звільнення    ОСОБА_1 , оскільки 09 листопада 2017 року в засіданні профспілкового комітету ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» був присутній лише його голова, інші члени подали заяви про вихід із членства профспілки, тобто за обставин, коли членів профспілкової організації було менше половини, є необгрунтованими з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції дав належну оцінку протоколу засідання профспілкового комітету ВАТ «Берестовецький спеціалізований кар`єр» від 09 листопада 2017 року № 5, згідно з яким первинна профспілкова організація не надала згоду адміністрації ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, в зв`язку з тим, що адміністрація підприємства не зверталась до профспілкового комітету за три місяці до запланованого звільнення, не мотивувала доцільність скорочення чисельності штату працівників, не направила профспілковому комітету обґрунтоване подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , не подала новий штатний розпис на погодження, а також не запропонувала працівнику іншої роботи на підприємстві.
У зв`язку з тим, що на засіданні профспілкового комітету був присутній лише його голова, оскільки інші члени подали заяви про вихід із членства профспілки, суд апеляційної інстанції ухвалою від 26 червня 2018 року обгрунтовано звернувся до президії Рівненської організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, яка є вищестоящою профспілковою організацією щодо первинної профспілки ВАТ «Берестовський спецкар`єр», з питанням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 160).
Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з протоколом від 11 липня 2018 року № 13 президія Рівненської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства не надала згоди на звільнення позивача з посади машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 166-167).
Рішення президія мотивоване тим, що адміністрація підприємства не зверталася з цього питання до профспілкового комітету за три місяці до запланованих звільнень, а також неотриманням профспілкою відповідного техніко-економічного обґрунтування доцільності скорочення чисельності працівників, відсутністю подання про надання згоди на вивільнення працівника за два місяці до звільнення та неподанням до виборного органу профспілкової організації нового штатного розпису на погодження.
Отже, відмовивши у наданні згоди на звільнення  ОСОБА_1 з роботи, профспілковий орган вважав, що роботодавцем порушено трудове законодавство при проведенні скорочення працівників, правильно врахувавнорми, які регулюють правовідносини між сторонами, та є достатньо вмотивованим, тому ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» не мав право на її звільнення.
Доводи касаційної скарги, щодо подання відповідачем роботодавцем у встановлений законом строк 06 березня 2017 року до місцевого центру зайнятості відповідна звітність форми 4-НП не спростовують виснговки суду апеляційної інстанції про недотримання відповідачем трудового законодавства при проведенні скорочення працівників.
Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довела порушення відповідачем вищенаведених норм трудового законодавства при звільненні працівника з роботи.
Суд повно і всебічно з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін.
З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Клопотання ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» про зупинення дії постанови Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 рокусуд касаційної інстанції відхилив, з огляду на відсутність обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваного рішення (стаття 436 ЦПК України).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Берестовецький спецкар`єр» залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
           І. Ю. Гулейков
В. В. Яремко