П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
09 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11097/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Єщенка О.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини № НОМЕР_1 (далі ВЧ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ВЧ щодо не нарахування та невиплаті йому одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2  ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати ВЧ нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно п. 2  ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено. Крім того, судом стягнуто на користь позивача з ВЧ витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн..
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ВЧ подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом №167 від 04 серпня 2020 року доповнено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2020 року №155 пунктом 10, яким позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, та тим же наказом з 17 липня 2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Позивач 28 серпня 2020 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, однак листом від 22.09.2020 року йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з тим, що  вислуга років у календарному обчисленні становила менше 10 років на момент звільнення з військової служби. Наведена відмова і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вислуга років позивача на час його звільнення становить понад 10 років, він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2  статті 15 Закону №2011-XII.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.
Згідно частини 2  статті 3 Конституції України  права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно  статті 8 Конституції України,  Закони  та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Коституції України і повинні відповідати їй.
Конституція України  є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі  Конституції України  гарантується.
Відповідно до  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Статтею 22 Конституції України  встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією  Конституції  не є вичерпними.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1  статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до частини 2  статті 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом 4  постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям над строкової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей" від 17 липня 1992 №393  передбачено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для при значення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї  постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї  постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні. 
З аналізу наведеного можна дійти висновку, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2  статті 15 Закону є наявність у військовослужбовця, який звільняється, вислуги у розмірі 10 років і більше; вищевказані положення Закону не містять розмежування якої саме вислуги календарної, пільгової, тощо, що, на думку колегії суддів, свідчить про врахування у вказану вислугу, як в календарному, так і в пільговому обчисленні, що також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 квытня 2018 року у справі № 806/2104/17.
Отже, враховуючи, що вислуга років позивача на час його звільнення становить понад 10 років, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу по стройовій частині №167 від 04 серпня 2020 року, з якого вбачається, що станом на 17 липня 2020 року вислуга років позивача становить - календарна 09 років, 11 місяців 20 днів, пільгова 02 роки 08 місяців 00 днів, при цьому, загальна вислуга років позивача становить 12 років 07 місяців 20 днів, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що досліджувані позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги (щодо витрат на правову допомогу) з приводу того, що позивач є учасником бойових дій, а тому мав право на безоплатну правову допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки діюче законодавство не обмежує позивача у праві вибору способу отримання правової допомоги, таке право залежить виключно від волевиявлення позивача.
При цьому, ВЧ в апеляційній скарзі не було аргументовано, а з матеріалів справи не вбачається, що стягнуті судові витрати у розмірі 2500,00 грн. є неспівмірним з отриманими послугами. Крім того, з урахуванням вказаного стягнутого розміру, колегія суддів не погоджується з доводами ВЧ, що такий розмір є надмірним тягарем для нього.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Шевчук О.А.