ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/3669/20 пров. № А/857/7841/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Шевчук С.М.,  
суддів                                                                       Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання                Чопко Ю.Т., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові  апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЛІОН-ТРАНС" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року (ухвалене  в м. Львові в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Мричко Н.І, повний текст рішення суду складено 09 лютого 2021 року)   у справі № 380/3669/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства "ЛІОН-ТРАНС" до Головного управління Держпраці у Львівській області  про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу,  суд, 

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Приватне підприємство “Ліон-Транс” (далі – позивач; ПП “Ліон-Транс”) звернулося з позовом  до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі – відповідач; ГУ Держпраці у Львівській області), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ5191/1553/НД/АВ/ФС від 18.02.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Львівській області від 18.02.2020 №ЛВ5191/1553/НД/АВ/ФС.
Стягнуто з Головного управління Держпраці у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства “Ліон-Транс” судовий збір у розмірі 5633 (п`ять тисяч шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій  просить змінити рішення суду першої інстанції виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду першої інстанції:
- щодо доведеності виконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роботи у ПП “Ліон-Транс”;
- щодо доведеності виконання трудової функції слюсаря – ремонтника   та виконання роботи у ПП “Ліон-Транс”; 
- стосовно того, що  позивач здійснює організацію трудового процесу, а тому відсутність доказів щодо прямого дозволу з його боку на виконання роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про бездіяльність та не може бути підставою для звільнення від відповідальності та незастосування санкцій карного характер;
- стосовно того, що позивач допустив до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, тобто допустив порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” від 17.06.2015 №413;
-що відповідач правомірно застосував штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання позивачу повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну пошту відповідача, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули. 
Відповідач подав клопотання про відкладення  слухання справи, яке обґрунтоване поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а також тим, що на їх адресу не надходила копія оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що позбавляє їх права на апеляційне оскарження.
Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року статтю 195 КАС України після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".
На виконання вимог приведеного закону Восьмим апеляційним адміністративним судом (на період  вжитих Урядом України карантинних заходів) забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду,  в тому числі і  шляхом проведення судового засідання в порядку  відеоконференції (згідно ч.4 ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд. Окрім того, судом забезпечено  можливість надіслання  на адресу суду   процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції   у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для  сторін та учасників справи   доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції  необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі  для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги. В тому числі, це стосується і направлення копій судових рішень учасникам справи за допомогою електронного зв`язку.  Крім того, слід зазначити, що рішення суду першої інстанції міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, із змістом якого відповідач міг ознайомитись.  Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання йому на електронну пошту 19.05.2021 повідомлень. Проте,   відповідач  не зважаючи на широкий обсяг прав,  наданих йому  щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду (зокрема для отримання ним копії рішення суду) таким правом не скористався  без поважних причин. 
З огляду на приведені обставини справи, колегія суддів вважає, що відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування  відповідачем (який є суб`єктом владних повноважень) розгляду справи. За наведених обставин, колегія суддів відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини з приводу вчиненого правопорушення є доведеними належними доказами, однак  відповідачем порушено порядок повідомлення позивача про розгляд справи щодо накладення штрафу не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду.
Суд вказав, що особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про розгляд справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Натомість, відповідачем не надано доказів письмового повідомлення позивача про  розгляд такої справи. 
Таким чином, відповідач розглянув справу та прийняв оскаржену постанову без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, що суперечить пунктам 3, 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним Управлінням Держпраці у Львівській області прийняло наказ “Про проведення інспекційного відвідування ПП “Ліон-Транс” від 10.12.2019 № 2443-П. Згідно з пунктом 2 такого наказу захід державного контролю у формі інспекційного відвідування вирішено провести з 16 по 28 грудня 2019 року.
10.12.2019 ГУ Держпраці у Львівській області видано направлення № 2443 про проведення у ПП “Ліон-Транс” заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування. Термін дії направлення – з 16 по 28 грудня 2019 року. Предметом здійснення заходу – додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.
За результатами проведеного інспекційного відвідування у ПП “Ліон-Транс”, інспектором праці Макар В.А. складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 28.12.2019 № ЛВ5191/1553/НД/АВ (далі – акт інспекційного відвідування від 28.12.2019), у якому зафіксовано порушення позивачем частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” від 17.06.2015 №413. 
28.12.2019 інспектором праці Макар В.А. видано ПП “Ліон-Транс” припис про усунення виявлених порушень № ЛВ5191/1553/АВ/П (далі – припис про усунення порушень від 28.12.2019).
18.02.2020 т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Львівській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ5191/1553/НД/АВ/ФС (далі – оскаржена постанова), якою за порушення частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” від 17.06.2015 №413 на позивача накладено штраф у розмірі 375570,00 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією      та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України “Про зайнятість населення” визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (у редакції, постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823; Порядок № 509).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим вказаного пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим зазначеного пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
-          рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
-          акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
-          акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
-          акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
-          акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку № 509, справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в      абзацах третьому - сьомому      пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в      абзацах третьому - сьомому      пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в      абзацах третьому - сьомому      пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Як наслідок приведених положень законодавства суд першої інстанції прийшов висновку, що  суб`єкт господарювання повинен бути повідомлений про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду, тобто особа не пізніше зазначеного строку вже повинна бути обізнана про місце, дату та час такого розгляду для отримання можливості належним чином підготуватись до розгляду справи. Позаяк, такий обов`язок запроваджений з метою повідомлення суб`єкта господарювання про початок розгляду справи, виконання якого надає право суб`єкту господарювання подати пояснення та заперечення проти встановлених порушень, а також з метою забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення. 
При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідач не надав доказів письмового повідомлення позивача про отримання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку № 509 рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.
         За відсутності належного повідомлення позивача та не забезпечення позивачу права  на участь у процесі прийняття рішення, суд першої інстанції прийшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
        У вказаній частині  висновки та  рішення суду не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду. 
       Стосовно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються   висновків суду першої інстанції  з приводу виявлених порушень та наявності підстав для накладення на позивача штрафу в певно визначеному розмірі, то колегія суддів зазначає, що встановивши порушення права позивача на участь в процесі прийняття оскаржуваної постанови  (у зв`язку з чим  оскаржувану постанову було  скасовано), суд першої інстанції безпідставно перебрав на себе  повноваження суб`єкта владних повноважень та вдався до  оцінки доказів з приводу виявлених порушень  з урахуванням  заперечень і доказів позивача, поданих на спростування таких порушень, які в свою чергу не були предметом розгляду відповідача при прийнятті оскаржуваної постанови у зв`язку із не забезпечення ним  позивачу права  на участь у процесі прийняття такого рішення.
         Відповідно до пункту 2 Порядку №509   оцінку доказів з приводу виявлених порушень  з урахуванням  заперечень, пояснень і доказів позивача, які надані ним  на спростування обставин щодо  виявлених порушень та  наявності чи відсутності підстав для накладення штрафу в певно визначеному розмірі надано суб`єкту владних повноважень, який зобов`язаний забезпечити їх розгляд у встановленому порядку  при прийнятті відповідного рішення з урахуванням положень п.9 ч. 2 ст. 2 КАС України.
    При цьому, колегія суддів зазначає, що аналіз норм    Кодексу адміністративного судочинства України    свідчить про те, що суд     не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади та давати оцінку доказів, пояснень та заперечень у сукупності з іншими доказами, які не були предметом розгляду при прийнятті оскаржуваного рішення, внаслідок порушення контролюючим органом прав позивача на  участь у процесі прийняття такого рішення.  Суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні  подальших дії (при прийнятті відповідних рішень).
          Як наслідок колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та зміни рішення суду першої інстанції.
           Відповідно до п.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Керуючись ст. 134, ст. 139, ст. 252, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,          
                                                          
                                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЛІОН-ТРАНС"  задовольнити.
Рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 380/3669/20  змінити, шляхом виключення з  мотивувальної частини  вказаного рішення висновки: 
- щодо доведеності виконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роботи у ПП “Ліон-Транс”;
- щодо доведеності виконання трудової функції слюсаря – ремонтника   та виконання роботи у ПП “Ліон-Транс”; 
- стосовно того, що  позивач здійснює організацію трудового процесу, а тому відсутність доказів щодо прямого дозволу з його боку на виконання роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про бездіяльність та не може бути підставою для звільнення від відповідальності та незастосування санкцій карного характер;
- стосовно того, що позивач допустив до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, тобто допустив порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу” від 17.06.2015 №413;
- що відповідач правомірно застосував штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.