Номер провадження: 22-ц/813/3552/21 
Номер справи місцевого суду: 522/3302/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Граніт» про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання права власності, виселення, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шенцевої О.П. 28 жовтня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОК «Граніт» про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання права власності, виселення (а.с. 2-8).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння позивача не за його волею, тому квартира має бути витребувана у ОСОБА_2 на корить позивача, на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. В якості письмових доказів позивачем надано договір № 613 Про дольову участь будівництва житла від 09 січня 2006 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 81 від 08 травня 2008 року, довідку ТОВ «Берег-Будгруп» № 9/05-13 від 09 травня 2008 року, декларацію про готовність до експлуатації об`єкту, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області від 03 березня 2016 року за № ОД 14316063172, і позивач вважає, що належним способом захисту (поновлення) його прав на квартиру АДРЕСА_1 , є визнання за ним права власності на вказану квартиру згідно ст. ст. 331, 392 ЦК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті (а.с. 45-47).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі (а.с. 118-121).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 ще 08 травня 2008 року (в день повної оплати грошових зобов`язань за договором №613 Про дольову участь у будівництві житла від 09 січня 2006 року) набув майнові права на спірну квартиру та, відповідно, апелянт є законним власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 129-140).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1025758451101) на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна серії та номер 5, виданого 07 вересня 2016 року ОК «Граніт», договору про порядок викупу паю серії та номер 5 від 06 серпня 2013 року, укладеного з ОК «Граніт» та ОСОБА_2 , свідоцтва під № НОМЕР_1 , виданого 06 серпня 2013 року ОК «Граніт», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 144844926 від 11 листопада 2018 року.
09 січня 2006 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (код 32432565) в особі директора Веселова С.Р., діючого на підставі Статуту, та ОСОБА_1 був укладений договір № 613 «Про дольову участь у будівництві житла», відповідно до якого (п. 2.1.) позивач зобов`язався прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , оформлення права власності на яку передбачено п. 6.4 договору.        
Позивачем надана квитанція до прибуткового касового ордера № 81 від 08 травня 2008 року на суму 356 651 (триста п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят одна) гривень виданого ТОВ «Берег-Будгруп» та довідка № 9/05-13 від 09 травня 2008 року про майнові права ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 . 
20 лютого 2012 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт» був укладений договір, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт по завершенню будівництва другої черги житлового комплексу «Акапулько-2», що складається з п`яти секцій житлового будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_4 .
03 березня 2016 року у Департаменті ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 , замовником якого зазначено ОК «Граніт» (код 35131579). 
25 липня 2016 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт» було укладено додаткову угоду № 2 (до договору на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 від 20 лютого 2012 року, укладеного між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт»), відповідно до якого доповнено договір пунктом 4.1.10, яким надано право ОК «Граніт» підписувати акти прийому-передачі на нерухоме майно та інші необхідні документи, що будуть необхідні для реєстрації права власності пайщиками у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.
13 вересня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору № 5 про порядок викупу паю від 06 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОК «Граніт», квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 06 серпня 2013 року, виданої ОК «Граніт», акту прийому-передачі квартири від 07 вересня 2016 року, укладеного з ОК «Граніт», довідки № 5 від 06 вересня 2013 року, виданої ОК «Граніт».
Відповідно до договору № 5 «Про порядок викупу паю», укладеного 06 серпня 2013 року між ОК «Граніт» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 виплачує пай у вигляді грошових коштів, направлених на будівництво трьокімнатної квартири за АДРЕСА_3 , а кооператив передати зобов`язався передати пайщику документи, необхідні для оформлення права власності на вказану квартиру (п.п. 1.1, 1.2 договору).
Відповідно п. 2.1. договору, сума паю встановлена у розмірі 760 708, 83 (сімсот шістдесят тисяч сімсот шість,83) гривень. 
06 серпня 2013 року ОК «Граніт» видала ОСОБА_2 квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5 про отримання грошових коштів на суму 760 708, 83 (сімсот шістдесят тисяч сімсот шість,83) гривень.
Під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що 03 серпня 2012 року між ТОВ «Берег-Будгруп», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 1 до договору № 613 «Про дольову участь у будівництві житла» від 09 січня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе всі права та обов`язки ОСОБА_1 за договором № 613 від 09 січня 2006 року (п.5 додаткової угоди). Зазначена додаткова угода є дійсною.
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання права власності, виселення, позивач керувався положеннями статей 331, 388, 392 ЦК України. 
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав i не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 
За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Виходячи з аналізу статей 387, 388 Цивільного кодексу України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.
Виходячи з позовних вимог, майном, що витребовується на користь позивача, є наступне майно: квартира АДРЕСА_1 
Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, позивачем не доведено, що його права порушені та те, що він має будь-які права вимоги стосовно квартири АДРЕСА_1 , на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягали.
Колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не мають правового значення для вирішення справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ще 08 травня 2008 року (в день повної оплати грошових зобов`язань за договором №613 Про дольову участь у будівництві житла від 09 січня 2006 року) він набув майнові права на спірну квартиру та, відповідно, апелянт є законним власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 
Колегія суддів зауважує, що майнові права на квартиру у ОСОБА_2 виникли раніше (06 січня 2006 року) ніж у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), при цьому ОСОБА_2 13 вересня 2016 року зареєстровано своє право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 .
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2012 року між ТОВ «Берег-Будгруп», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 1 до договору № 613 «Про дольову участь у будівництві житла» від 09 січня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе всі права та обов`язки ОСОБА_1 за договором № 613 від 09 січня 2006 року (п.5 додаткової угоди). Пунктом 4 вказаної Додаткової угоди № 1 встановлено, що уі грошові кошти у сумі 356 651, 20 грн., сплачені ОСОБА_1 на користь ТОВ «Берег-Будгруп» в рахунок інвестування спірної квартири, рахувати як внесені ОСОБА_3 .
Таким чином, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу наявності у нього права вимоги стосовно спірної квартири АДРЕСА_1 .
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 27 травня 2021 року.

      Головуючий                                                              С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                 А.П. Заїкін

        О.М. Таварткіладзе