ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/16872/20 пров. № А/857/4946/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (головуючий суддя Андрусенко О.О., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» (далі – ДП «Старовижівське лісове господарство», відповідач 1), Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі – відповідач 2) про визнання протиправною відмову у наданні достовірної, точної та повної інформації по питаннях запиту №2 від 30.11.2020; зобов`язання повторно розглянути та надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію по питаннях запиту №2 від 30.11.2020 в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на запит №2 про надання (доступу) до інформації від 30 листопада 2020 року. Зобов`язано Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» повторно розглянути запит ОСОБА_1 №2 про надання (доступ) до інформації від 30 листопада 2020 року в частині реалізації лісоматеріалів хвойних порід Державним підприємством «Старовижівське лісове господарство», з урахуванням правової позиції, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДП «Старовижівське лісове господарство» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права та просило його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що 30.11.2020 позивач звернувся до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства із запитом №2 про надання (доступу) до інформації, у якому просив:
Надати достовірну, точну та повну інформацію про те, на яких товарних біржах та/або інших електронних площадках (із зазначенням повної назви, коду ЄДРПОУ та адреси) було реалізовано та/або здійснюється та/або планує здійснюватися реалізація державними підприємствами лісових господарств Волинської області круглих лісоматеріалів хвойних порід, зокрема: породи «сосна», на І квартал 2021 року, класу якостей «А», «В», «С», «Б» з деталізацією (у розрізі): - дати, часу та місця таких торгів деревиною, їх об`ємів; - даних бірж, на яких відбувалися/відбуваються/плануються торги; - об`ємів уже проданих лісоматеріалів за лотами; - кількості учасників щодо кожного лоту таких торгів, які уже відбулися; - стартових та кінцевих цін кожного лоту на таких електронних торгах, які уже відбулися;
Надати достовірну, точну та повну інформацію про те, які конкретно об`єми круглих лісоматеріалів хвойних порід (зокрема: породи «сосна») державними підприємствами лісового господарства Волинської області (в розрізі кожного класу якостей: «Б», «С», «В») були продані (станом на день отримання цього Запиту) на кожній, окремо взятій, біржі (щодо кожних окремо взятих торгів), а в сукупності - всіх торгів (додаткових торгів, квартальних торгів та інших торгів), які проводилися для реалізації продукції на І квартал 2021 року.
Даний запит, листом від 03.12.2020 Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства був перенаправлений до ДП «Старовижівське лісове господарство».
Листом від 08.12.2020 ДП «Старовижівське лісове господарство» у відповідь на даний запит повідомило позивача про об`єктивну неможливість щодо його задоволення, оскільки в силу функціональних обов`язків, як законодавчо встановлених, так і визначених Статутом, що затверджений наказом Державного агентства лісових ресурсів України №642 від 30.10.2007, підприємство не є ні виготовлювачем, ні зберігачем окремої сформованої задокументованої запитуваної позивачем інформації.
Поряд з цим, у відповіді позивача було повідомлено, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим законом.
Вважає, що за результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов до помилкового, на думку апелянта, висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач ДП «Старовижівське лісове господарство» виступає розпорядником запитуваної інформації в розумінні пункту 4 частини другої статті 13 Закону №2939-УІ, а запитувана позивачем інформація має статус публічної інформації, стосовно якої відсутні правові підстави для обмеження доступу до неї.
У Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» відсутня запитувана позивачем інформація у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі або зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диску та ін., та підприємство не є ні виготовлювачем, ні зберігачем окремої сформованої задокументованої запитуваної ОСОБА_1 інформації, про що й було повідомлено позивача листом відповіддю від 08.12.2020.
Зазначає, що запитувана позивачем інформація, не є публічною у розумінні ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не є інформацією, яка створена в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.
Інформація щодо якої позивачем надіслано запит відповідачем не створювалась та не повинна була створюватись, оскільки обов`язок щодо її створення не передбачений чинним законодавством.
Поряд з цим звертає увагу суду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь- яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
У вищенаведеній постанові Велика Палата звертає увагу, що аналізуючи положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» в контексті цього спору, слід насамперед зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
За таких обставин звертає увагу суду на те, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Підприємства, не передбачено обов`язку Підприємства фіксувати окремим документом (документами) інформацію в тій формі в якій її просив надати позивач в запиті від 30.11.2020.
З огляду на матеріали даної справи, запит ОСОБА_1 сформований таким чином, що не дає можливості Державному підприємству «Старовижівське лісове господарство» надати запитувану інформацію у тому вигляді, в якому просить її надати позивач.
Для визнання суб`єкта господарювання розпорядником публічної інформації, в частині реалізації сировини через товарні біржі, та в розумінні пункту 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ він повинен відповідати одній з ознак: 1) займати домінуюче становище на ринку, яке, у свою чергу, визначається за Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05 березня 2002 року № 49-р, згідно із Законом України «Про захист економічної конкуренції»; 2) мати спеціальні або виключні права; 3) мати статус природної монополії у розумінні Закону України «Про природні монополії».
Жодній з таких ознак відносно реалізації сировини через товарні біржі Підприємство не відповідає.
Крім того, інформація про реалізацію на торгах, яку позивач просив надати за його запитом, стосується підприємницької діяльності суб`єктів господарювання у межах конкретних господарських правовідносин та не є інформацією, яка становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією), а отже відповідач не відповідає ознакам розпорядника публічної інформації у розумінні пункту 4 частини другої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-УІ № 2939-VІ.
При цьому, доводи про те, що природні ресурси, а саме ліс, є об`єктами права власності Українського народу, не надають підстав вважати запитувану ним інформацію такою, що становить суспільний інтерес (є суспільно необхідною), оскільки запит охоплює певні питання, що мають суто комерційне цільове призначення, а не безпосередньо стосується прав громадян на користування природними ресурсами,
Судом не застосовано правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях.
Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити судове рішення без змін.
Відповідач 1 надав суду відповідь на відзив позивача, у якій заперечив щодо доводів позивача та просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, що у ній наведені.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2020 позивач звернувся до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства з запитом №2 про надання (доступу) до інформації, у якому просив: 1. Надати достовірну, точну та повну інформацію про те, на яких товарних біржах та/або інших електронних площадках (із зазначенням повної назви, коду ЄДРПОУ та адреси) було реалізовано та/або здійснюється та/або планує здійснюватися реалізація державними підприємствами лісових господарств Волинської області круглих лісоматеріалів хвойних порід, зокрема: породи «сосна», на І квартал 2021 року, класу якостей «А», «В», «C», «D» з деталізацією (у розрізі): - дати, часу та місця таких торгів деревиною, їх об`ємів, - даних бірж, на яких відбувалися/відбуваються/плануються торги, - об`ємів уже проданих лісоматеріалів за лотами, - кількості учасників щодо кожного лоту таких торгів, які уже відбулися, - стартових та кінцевих цін кожного лоту на таких електронних торгах, які уже відбулися; 2. Надати достовірну, точну та повну інформацію про те, які конкретно об`єми круглих лісоматеріалів хвойних порід (зокрема: породи «сосна») державними підприємствами лісового господарства Волинської області (в розрізі кожного класу якостей: «D», «C», «B») були продані (станом на день отримання цього Запиту) на кожній, окремо взятій, біржі (щодо кожних окремо взятих торгів), а в сукупності – всіх торгів (додаткових торгів, квартальних торгів та інших торгів), які проводилися для реалізації продукції на І квартал 2021 року. Даний запит, листом від 03.12.2020 відповідачем 2 був перенаправлений до ДП «Старовижівське лісове господарство».
Листом від 08.12.2020 ДП «Старовижівське лісове господарство» у відповідь на даний запит повідомило позивача про об`єктивну неможливість щодо його задоволення, оскільки в силу функціональних обов`язків, як законодавчо встановлених, так і визначених Статутом, що затверджений наказом Державного агентства лісових ресурсів України №642 від 30.10.2007, підприємство не є ні виготовлювачем, ні зберігачем окремої сформованої задокументованої запитуваної позивачем інформації. 
Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Вимогами статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі – Закон №2657-XII) передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно з частинами 1, 2 статті 7 Закону №2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, приписи чинного законодавства надають будь-якій фізичній особі право звернутися до відповідного розпорядника публічної інформації із запитом про надання інформації.
Відповідно до положень статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з пунктом 2 статті 5 Закону України №2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. 
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №2939-VI передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених Законом.
Частиною п`ятою статті 6 Закону №2939-VI передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, у статті 13 Закону №2939-VІ закріплено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Частиною четвертою статті 13 Закону №2939-VI визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Така інформація є відкритою і розкривається необмеженому колу осіб.
Частинами першою та четвертою статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача 2 із запитом про надання інформації, яка стосується реалізації деревини державними підприємствами лісового господарства Волинської області. У свою чергу, Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, перенаправило даний запит для розгляду до підпорядкованих лісогосподарських підприємств, в тому числі, і до ДП «Старовижівське лісове господарство». Тобто, Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, яке відповідно до Положення №394 від 12.11.2012 координує діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Держлісагенства України, при отриманні даного запиту було самостійно визначено належного розпорядника інформації.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що для визнання суб`єкта господарювання розпорядником публічної інформації в розумінні пункту 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI він повинен відповідати одній з ознак: 1) займати домінуюче становище на ринку, яке, у свою чергу,  визначається за Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05 березня 2002 року № 49-р, згідно із Законом України «Про захист економічної конкуренції»; 2) мати спеціальні або виключні права; 3) мати статус природної монополії у розумінні Закону України «Про природні монополії».
Статтею 1 Лісового кодексу України серед іншого визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з частиною першою статті 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Відповідно до статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі мають: 1) право самостійно господарювати в лісах; 2) виключне право на заготівлю деревини; 3) право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; 4) право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством; 5) право здійснювати відповідно до законодавства будівництво доріг, спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд, необхідних для ведення лісового господарства. Постійні лісокористувачі зобов`язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об`єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.
Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, із вищенаведених норм законодавства слідує висновок про те, що державні лісогосподарські підприємства як постійні лісокористувачі наділені виключними повноваженнями на господарювання в лісах, які знаходяться на землях державної власності, заготівлю деревини та подальшу її реалізацію, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону №2939-VI є розпорядниками інформації.
Вимогами частини 1 статті 22 Закону №2939-VІ передбачено право розпорядника інформації відмовити в задоволенні запиту, якщо: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Тобто, як вірно вказано судом, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на отримання публічної інформації.
Разом з тим, відмовляючи позивачу у наданні відповіді на вказаний запит, ДП «Старовижівське лісове господарство» зазначило, що не є ні виготовлювачем, ні зберігачем окремої сформованої задокументованої запитуваної ним інформації, тобто фактично відповідач 1 відмовив у наданні відповіді на вказаний запит на підставі пункту 1 частини першої статті 22 Закону №2939-VІ. Проте, як вірно зазначено судом, у даному випадку необхідна наявність одночасно двох умов: у володінні розпорядника немає інформації та в нього немає обов`язку володіти такою інформацією. У свою чергу, якщо інформації немає, але розпорядник зобов`язаний нею володіти, то він повинен усунути порушення закону й вжити заходів для одержання (створення) запитуваної інформації (при цьому строк розгляду запиту може бути продовжено). 
Відтак, вірним є висновок суду про те, що оскільки ДП «Старовижівське лісове господарство» є розпорядником запитуваної позивачем інформації, твердження представника відповідача 1 про те, що ДП «Старовижівське лісове господарство» не є ні виготовлювачем, ні зберігачем запитуваної інформації є безпідставними.
Також, судом враховано, що Пленум Вищого адміністративного суду України, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, рекомендував до інформації, яка становить суспільний інтерес, відносити, зокрема, інформацію про використання природних ресурсів. Таким чином, зважаючи на те, що у даному випадку ДП «Старовижівське лісове господарство» є постійним користувачем лісами, які у свою чергу є національним багатством України, тому інформація про реалізацію деревини ДП «Старовижівське лісове господарство» становить суспільний інтерес.
Європейський суд з прав людини щодо статті 10 Конвенції зазначає, що ця стаття гарантує право громадськості бути «належним чином поінформованою» (справа Times v. United Kingdom (№ 1), 26 квітня 1979 року, § 66). У рішеннях із ряду інших справ (Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, 25 червня 1992 року, § 63; v. Denmark, 23 вересня 1994 року, § 31; Media Group v. Ukraine, 29 березня 2005 року, § 38 та ін.) Європейський суд з прав людини зазначив, що громадськість має право отримувати інформацію та ідеї, що становлять суспільний інтерес.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач ДП «Старовижівське лісове господарство» виступає розпорядником інформації в розумінні пункту 4 частини другої статті 13 Закону №2939-VI, а запитувана позивачем інформація має статус публічної інформації.
Крім того, судом вірно зазначено, що відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі. Однак, оскаржувана відмова ДП «Старовижівське лісове господарство» в порушення вимог вказаної статті, не містить мотивованої підстави відмови та роз`яснення порядку оскарження даної відмови.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ДП «Старовижівське лісове господарство» щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на запит №2 про надання (доступу) до інформації від 30 листопада 2020 року та зобов`язання ДП «Старовижівське лісове господарство» повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання (доступ) до інформації від 30.11.2020 в частині реалізації лісоматеріалів хвойних порід ДП «Старовижівське лісове господарство», з урахуванням правової позиції, наданої судом у рішенні.
Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021року по справі № 140/16872/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін