ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/3031/20 пров. № А/857/2543/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення несплаченої грошової індексації,          
суддя у І інстанції                                                            Тимощук О.Л., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               05 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення та стягнути з відповідача на користь позивача несплаченої грошової індексації в грудні 2018 року за листопад 2018 року, в січні 2019 року за грудень 2018 року, в березні 2019 року за лютий 2019 року, в квітні 2019 року за березень 2019 року, у загальному розмірі 15508,96 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 300/3031/20 у задоволенні вказаного позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки військову службу ОСОБА_1 не проходив у 2008 – 2009 роках, його посадовий оклад у зазначений період не збільшувався, то застосування січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, є необґрунтованим. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні позову, оскільки не застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22 липня 2020 року у справі 400/3017/19. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, старшого матроса ОСОБА_1 наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 11 березня 2019 року № 26-РС звільнено у запас та наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 12 березня 2019 року № 49 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом про визнання протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення та стягнення індексацій грошового забезпечення за період з 12 березня 2016 року по 12 березня 2019 року в розмірі 132126,08 грн. 
За результатом розгляду вказаного позову судом 27 жовтня 2020 року у справі № 300/1879/20 було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.  Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12 березня 2016 року по 12 березня 2019 року, за винятком періодів грудня 2018 року, січня, березня, квітня 2019 року та зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12 березня 2016 року по 12 березня 2019 року, за винятком виплачених сум за грудень 2018 року, січень, березень, квітень 2019 року, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позивач 30 жовтня 2019 року із заявою та 30 жовтня 2019 року і 17 лютого 2020 року із запитами про надання інформації звернувся до В/ч НОМЕР_1 та Міністерства оборони України з проханням про виплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12 березня 2016 року по 12 березня 2019 року, у відповідь на які отримав листи відповідача від 21 лютого 2020 року № 297 та від 18 вересня 2020 року № 1317, де зазначено, що з 12 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року виплата індексації грошового забезпечення позивачу не проводилась, а з 01 березня 2018 року по 12 березня 2019 року вона нараховувалась, але була виплачена лише в грудні 2018 року та січні, березні, квітні 2019 року в розмірі 237,97 грн.
Окрім того, з наданої позивачу довідки від 18 вересня 2020 року № 1315 слідує, що ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення в грудні 2018 року - 71,08 грн, в січні 2019 року - 71,08 грн, в березні 2019 року - 71,08 грн, в квітні 2019 року - 60,73 грн (загальна сума - 237,97 грн). 
На переконання позивача, індексацію грошового забезпечення в грудні 2018 року, січні, березні, квітні 2019 року нараховано та виплачено у неправильно визначеному розмірі. При цьому, позивач стверджує, що саме січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. 
З огляду на вказане, ОСОБА_1 провів розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої індексації грошового забезпечення становить 15508,96 грн, а саме помісячно: 
в грудні 2018 року за листопад 2018 року: 4258,75 грн. (0%*1841,00 + 4329,83 грн.) - 71,08); 
в січні 2019 року за грудень 2018 року: 4258,75 грн. ((0%*1841,00 + 4329,83 грн.) - 71,08); 
в березні 2019 року за лютий 2019 року: 4258,75 грн. ((0%*1841,00 + 4329,83 грн.) - 71,08); 
в квітні 2019 року за березень 2019 року: 2732,71 грн. ((0%*1841,00 + 4258,75 грн.)) - 60,73)/31*20) (за 20 днів служби у березні 2019 року).
Вважаючи неправомірними дії В/ч НОМЕР_1 щодо виплатила йому індексації грошового забезпечення у невірному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Як встановлено пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII, початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року за № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
При цьому, абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-XII).
Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).
Частинами 1-2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078). 
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р, № 491-IV “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Як передбачено пунктом 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
При цьому, відповідно до абзаців 1, 2, 4, 5 пункту 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Абзацами 1, 2, 3, 5 пункту 5 Порядку № 1078 встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що вислуга ОСОБА_1 у Збройних Силах України охоплює період з 05 листопада 2015 року по 12 березня 2020 року. Позивач звільнений в запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що індексація грошового забезпечення щодо позивача не може бути застосована з січня 2008 року, оскільки у цей період позивач не проходив військову службу в Збройних Силах України, грошове забезпечення військовослужбовця не отримував, а отже посадовий оклад позивача у січні 2008 року не підвищувався. Посадовий оклад позивачу встановлений саме у момент зарахування до списків військової частини у 2015 році.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 300/3031/20 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. Б. Хобор