Справа № 308/8589/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
17 червня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря: Микуляк Є.В.,
за участі- ОСОБА_1 , представників – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, 
В С Т А Н О В И В:
Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором у сумі 99221,18 гривень.
11 грудня 2007 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур`я» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту-поруки №487/1, на підставі якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит на загальну суму 25000,00 гривень строком на 24 місяці по 10 грудня 2009 року включно, зі сплатою 45,00% річних.
Фактичне отримання Позичальником ОСОБА_4 кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 11.12.2007 року№2402.
З метою забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі кредиту-поруки від 11 грудня 2007 року №487/1, зобов`язалися солідарно з позичальником ( ОСОБА_4 ), відповідати перед кредитною спілкою.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» суму 25896,56 гривень (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 56 копійок) (в т.ч. 17159,38 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8737,18 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.10.2008 по 10.12.2009) заборгованості за договором кредиту-поруки від 11 грудня 2007 року №487/1.
 У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави суму 167,13 гривень (сто шістдесят сім гривень 13 копійок) судового збору.
 Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави суму 167,13 гривень (сто шістдесят сім гривень 13 копійок) судового збору.
 Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави суму 167,13 гривень (сто шістдесят сім гривень 13 копійок) судового збору.
Стягнуто з Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» в дохід держави суму 1419,62 гривень (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять гривень 62 копійки) судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що ніколи не вступав до кредитної спілки «Тур`я та не отримував кошти у 2007 році. Також вказує, що не знайомий із поручителями. 
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.  
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що згідно договору кредиту-поруки № 487/1 від 11 грудня 2007 року, відповідач ОСОБА_4 отримав у Перечинській районній кредитній спілці «Тур`я» кредит у сумі 25000,00 гривень строком на 24 місяці, зі сплатою 45,00% річних.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 , відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 згідно з договором кредиту-поруки № 487/1 від 11 грудня 2007 року, виступили перед кредитною спілкою поручителями та зобов`язалися перед кредитною спілкою солідарно з позичальником ( ОСОБА_4 ) відповідати за обов`язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій.

Договір є чинним.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором кредиту-поруки не виконував належним чином, у зв`язку з чим виникла сума боргу в розмірі - 99221,18 гривень (в т.ч. 17159,38 гривень – залишок заборгованість за тілом кредиту, 82061,80 гривень – заборгованість за відсотками за період з 23.10.2008 по 07.06.2019).
Згідно з п. 1.2. Договору кредиту-поруки, кредит, визначений пунктом 1.1. договору, надається терміном на 24 місяці з 11 грудня 2007 р. по 10 грудня 2009 р. Зазначені строки можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін, яка може бути оформлена як у вигляді заяви позичальника на ім`я керівника спілки, погодженої з поручителем, так і у формі відповідного додатку договору.
Як вбачається із наданих позивачем документів, зазначені в договорі строки не були змінені сторонами.
Згідно з п. 4.1 Договору кредиту-поруки, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки за користування ним.
Згідно з п. 8.1 Договору, за даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного терміну позовної давності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
За змістом статтей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі  № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом за несвоєчасне погашення кредиту, припинилося зі спливом строку кредитування (10 грудня 2009 року), а тому з урахуванням розрахунку наведеного позивачем, - з відповідачів підлягють стягненню відсотки за період з 23.10.2008 по 10 грудня 2009 року (413 днів) в сумі 8737,18 гривень (413 днів х 17159,38 х 45%/365).
Отже, з урахуванням строку кредитування позивач має право на стягнення заборгованості в сумі 25896,56 гривень (в т.ч. 17159,38 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8737,18 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.10.2008 по 10.12.2009).
Твердження апелянта про те, що договір він не підписував, кошти не отримував, не знайомий з поручителями не знаходять свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами.
 Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 18 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді