ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1428/21 Справа № 205/767/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з перебудовою,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
       31 січня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з перебудовою.
       В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 29.10.2003 року належить об`єкт нерухомого майна – приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 236,6 кв.м. Позивач вказує, що земельна ділянка, площею 0,0815 га, під вказаним об`єктом нерухомого майна перебуває у правомірному користування позивача згідно Договору оренди землі від 23.02.2005 року, укладеного терміном на 15 років.
       Зазначає, що в процесі володіння та користування таким нерухомим майном у позивача виникла необхідність у перебудові певних приміщень та переплануванні вже існуючих для більш ефективного його використання та належного утримання, у зв`язку із чим позивачем були проведені певні будівельні роботи з реконструкції такого майна.
       Після проведення відповідної реконструкції позивачем були вжиті дії щодо узаконення та реєстрації права власності на таке нерухоме майно шляхом звернення до компетентних державних органів, у тому числі й до відповідача, однак остання їй відмовила та рекомендувала визнати право власності на таке майно у судовому порядку.
       У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на оздоровчий комплекс, що розташований в АДРЕСА_2 , та складається в літ. А1-2, літ. А2-1, літ. А3-1,2, літ.А4-1, А7-1, а-1,а5-1, загальною площею 774,4 кв.м. (основна площа 537,6 кв.м., допоміжна 237,3 кв.м), а саме з: 1-вестибюль, площею 15,7 кв.м., 2- роздягальна, площею 19,9 кв.м., 3 – душова – 11,6 кв.м., 4 – масажний кабінет, площею 3,9 кв.м., 5-тамбур, площею 1,6 кв.м., 7-сауна, площею 5,6 кв.м., 8 – мала більярдна, площею 24,8 кв.м., 9 – зала басейну, площею 45 кв.м., 10 – зала, площею 73,6 кв.м., 11 – приміщення, площею 11,7 кв.м., 12- тамбур, площею 3,6 кв.м., 13 – санвузол, площею 2, 2 кв.м., 14 – котельна, площею 4,5 кв.м., 15 – туалет, площею 0, 7 кв.м., 16 – душова, площею 0, 7 кв.м., 17 – тамбур, площею 2,1 кв.м., 18 – приміщення, площею 4,9 кв.м., 19 – тамбур, площею 1,4 кв.м., 20 – коридор, площею 7,8 кв.м., 21 – приміщення, площею – 21,9 кв.м., 22 – туалет, площею 1,2 кв.м., 23 – душова, площею 1,1 кв.м., 24 – туалет, площею 1,2 кв.м., 25 – душова, площею 0,9 кв.м., 26 – приміщення, площею 227 кв.м., 27 – коридор , площею 7,6 кв.м., 28 – кладова, площею 2,1 кв.м., 29 – комора, площею 4,4 кв.м., 30 – санвузол, площею 2,5 кв.м., 31 – коридор, площею 7,5 кв.м., 32 – кухня, площею 19, 0 кв.м., 33 – комора, площею 2,4 кв.м., 34 – комора, площею 3,4 кв.м., 35 – кабінет, площею 10,3 кв.м., 36 – приміщення, площею 3,1 кв.м., 37 – зала, площею 40,3 кв.м., 38 – підсобне, площею 14,1 кв.м., 39 – площею 21,8 кв.м., 40 – приміщення, площею 14,9 кв.м., 41 – підсобне, площею 3,1 кв.м., І-тераса , площею 2,5 кв.м., 42 – коридор, площею 17,7 кв.м., 43- коридор, площею 6,9 кв.м., 44 – приміщення, площею 37,4 кв.м., 45 – зала, площею 39.7 кв.м., 46 – зала, площею 40,3 кв.м., 47 – приміщення, площею 1,6 кв.м., 48 – зала, площею 166, 00 кв.м., 49 – санвузол, площею 1,5 кв.м., 50 – підсобне, площею 4,1 кв.м., 51- підсобне, площею 4,1 кв.м. (а.с. 1-2).
       Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (а.с. 73).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДМР про визнання права власності на об`єкт у зв`язку з перебудовою – задоволено.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на оздоровчий комплекс, що розташований в АДРЕСА_2 , та складається в літ. А1-2, літ. А2-1, літ. А3-1,2, літ.А4-1, А7-1, а-1, а5-1, загальною площею 774,4 кв.м. (основна площа 537,6 кв.м., допоміжна 237,3 кв.м), а саме з: 1-вестибюль, площею 15,7 кв.м., 2- роздягальна, площею 19,9 кв.м., 3 – душова – 11,6 кв.м., 4 – масажний кабінет, площею 3,9 кв.м., 5-тамбур, площею 1,6 кв.м., 7-сауна, площею 5,6 кв.м., 8 –мала більярдна, площею 24,8 кв.м., 9 – зала басейну, площею 45 кв.м., 10 – зала, площею 73,6 кв.м., 11 – приміщення, площею 11,7 кв.м., 12- тамбур, площею 3,6 кв.м., 13 – санвузол, площею 2, 2 кв.м., 14 – котельна, площею 4,5 кв.м., 15 – туалет, площею 0, 7 кв.м., 16 – душова, площею 0, 7 кв.м., 17 – тамбур, площею 2,1 кв.м., 18 – приміщення, площею 4,9 кв.м., 19 – тамбур, площею 1,4 кв.м., 20 – коридор, площею 7,8 кв.м., 21 – приміщення, площею – 21,9 кв.м., 22 – туалет, площею 1,2 кв.м., 23 – душова, площею 1,1 кв.м., 24 – туалет, площею 1,2 кв.м., 25 – душова, площею 0,9 кв.м., 26 – приміщення, площею 227 кв.м., 27 – коридор , площею 7,6 кв.м., 28 – кладова, площею 2,1 кв.м., 29 – комора, площею 4,4 кв.м., 30 – санвузол, площею 2,5 кв.м., 31 – коридор, площею 7,5 кв.м., 32 – кухня, площею 19, 0 кв.м., 33 – комора, площею 2,4 кв.м., 34 – комора, площею 3,4 кв.м., 35 – кабінет, площею 10,3 кв.м., 36 – приміщення, площею 3,1 кв.м., 37 – зала, площею 40,3 кв.м., 38 – підсобне, площею 14,1 кв.м., 39 – площею 21,8 кв.м., 40 – приміщення, площею 14,9 кв.м., 41 – підсобне, площею 3,1 кв.м., І-тераса , площею 2,5 кв.м., 42 – коридор, площею 17,7 кв.м., 43- коридор, площею 6,9 кв.м., 44 – приміщення, площею 37,4 кв.м., 45 – зала, площею 39.7 кв.м., 46 – зала, площею 40,3 кв.м., 47 – приміщення, площею 1,6 кв.м., 48 – зала, площею 166, 00 кв.м., 49 – санвузол, площею 1,5 кв.м., 50 – підсобне, площею 4,1 кв.м., 51- підсобне, площею 4,1 кв.м. (а.с.110-117).
       Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 138-139).
       Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 29.10.2003 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, належить оздоровчий комплекс – приміщення АДРЕСА_1 . Право власності на таке майно було зареєстровано у передбаченому законом порядку 03.11.2003 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 3236400, про що видано відповідний витяг № 1891337 (а.с. 3-4).
       Позивач на підставі Договору оренди землі від 23.02.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ДМР, була передана у користування земельна ділянка, загальною площею 0,0815 га за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно п.1.2. такого Договору – цільове використання земельної ділянки визначено сторонами як «інша комерційна діяльність» (а.с. 12-16).
       Позивачем протягом 2008-2009 р.р. було здійснено без отримання у відповідних компетентних органів державної влади відповідної дозвільної документації реконструкцію вказаного нерухомого майна. Так, згідно технічного паспорту приміщення АДРЕСА_1 , складається із: літ. А1-2, літ. А2-1, літ. А3-1,2, літ.А4-1, А7-1, а-1,а5-1, загальною площею 774,4 кв.м. (основна площа 537,6 кв.м., допоміжна 237,3 кв.м), а саме з: 1-вестибюль, площею 15,7 кв.м., 2- роздягальня, площею 19,9 кв.м., 3 – душова – 11,6 кв.м., 4 – масажний кабінет, площею 3,9 кв.м., 5-тамбур, площею 1,6 кв.м., 7-сауна, площею 5,6 кв.м., 8 –мала більярдна, площею 24,8 кв.м., 9 – зала басейну, площею 45 кв.м., 10 – зала, площею 73,6 кв.м., 11 – приміщення, площею 11,7 кв.м., 12- тамбур, площею 3,6 кв.м., 13 – санвузол, площею 2, 2 кв.м., 14 – котельна, площею 4,5 кв.м., 15 – туалет, площею 0, 7 кв.м., 16 – душова, площею 0, 7 кв.м., 17 – тамбур, площею 2,1 кв.м., 18 – приміщення, площею 4,9 кв.м., 19 – тамбур, площею 1,4 кв.м., 20 – коридор, площею 7,8 кв.м., 21 – приміщення, площею – 21,9 кв.м., 22 – туалет, площею 1,2 кв.м., 23 – душова, площею 1,1 кв.м., 24 – туалет, площею 1,2 кв.м., 25 – душова, площею 0,9 кв.м., 26 – приміщення, площею 227 кв.м., 27 – коридор , площею 7,6 кв.м., 28 – кладова, площею 2,1 кв.м., 29 – комора, площею 4,4 кв.м., 30 – санвузол, плошею 2,5 кв.м., 31 – коридор, площею 7,5 кв.м., 32 – кухня, площею 19, 0 кв.м., 33 – комора, площею 2,4 кв.м., 34 – комора, площею 3,4 кв.м., 35 – кабінет, площею 10,3 кв.м., 36 – приміщення, площею 3,1 кв.м., 37 – зала, площею 40,3 кв.м., 38 – підсобне, площею 14,1 кв.м., 39 – площею 21,8 кв.м., 40 – приміщення, площею 14,9 кв.м., 41 – підсобне, площею 3,1 кв.м., І-тераса , площею 2,5 кв.м., 42 – коридор, площею 17,7 кв.м., 43- коридор, площею 6,9 кв.м., 44 – приміщення, площею 37,4 кв.м., 45 – зала, площею 39.7 кв.м., 46 – зала, площею 40,3 кв.м., 47 – приміщення, площею 1,6 кв.м., 48 – зала, площею 166, 00 кв.м., 49 – санвузол, площею 1,5 кв.м., 50 – підсобне, площею 4,1 кв.м., 51- підсобне, площею 4,1 кв.м. (а.с. 33- 37).
        За вказаними матеріалами технічної інвентаризації самочинним будівництвом на вказаному об`єкті нерухомого майна, здійсненим позивачем є: А2-1 – прибудова, А3-1,2 – прибудова, А4-1 – прибудова, А5-1 – прибудова, а-1 – тераса, а5-1 – прибудова, під АІ-2, А3- 1,2 – підвал, А1- мансардовий поверх, а4- сходи, а1, а3 – ганки (а.с. 5, зворотній бік).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час реконструкції спірного майна позивач була користувачем відповідної земельної ділянки на умовах оренди, порушення прав інших осіб у зв`язку з таким будівництвом не вбачається, збудоване нерухоме майно відповідає вимогам нормативних документів.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
       З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2005 за договором Дніпропетровською міською радою передано в оренду земельні ділянки площами 0,0815 га та 0,0011 по АДРЕСА_4 кадастровий номер 81212149 та 81212086) ОСОБА_1 під фактичне розміщення нежитлових приміщень: оздоровчий комплекс, приміщення 15а, загальною площею 236,6 кв. м. (а.с.12-15).
       Термін дії договору оренди земельної ділянки – 15 років (п. 3.1 Договору оренди).
       Отже на момент розгляду справи, строк дії договору сплинув.
       Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1,2, 4 ст. 376 ЦК України).
       Суд першої інстанції не врахував, що позивачем перебудовано об`єкт нерухомості без належного дозволу уповноваженого органу та без затвердженого Проекту, який підтверджує дотримання будівельних норм і правил, а також не враховано відсутність декларації про початок та закінчення виконання будівельних робіт та заперечення власника земельної ділянки. 
       Згідно ч.1ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
       Відповідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
       Як визначено ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
       Відповідно до п.п.2 п.4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 №294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації).
       Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
       Порушення інтересів держави в особі Дніпровської міської ради полягають в тому, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки - Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном.
       Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч.ч.2,3 ст.331, ст.375, 376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.
       Як визначено ч.ч. 5,8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
       Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
       Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
       Згідно з ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
       Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
       Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
       Крім того, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, а тому не є створеним в розумінні ст.331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.
       Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 25.08.2020 по справі №760/21223/17-ц, відсутні передбачені законом підстави для визнання за  права власності на нерухоме майно, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
       У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою у задоволені позову підлягає скасуванню додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, яким вирішено питання судових витрат. 
       Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 15 765 грн.
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року - скасувати.
       В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з перебудовою - відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судові витрати в розмірі 15 765 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: