ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2021 року           справа №200/298/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р.  у справі  № 200/298/21-а (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області             про  визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
                                        
                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач  у січні 2021 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив  визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення розрахунку та сплати сум індексації щомісячних страхових виплат за весь період перебування на обліку у Фонді, без врахування розміру пенсії та з визначенням в якості базових місяців – місяців, в яких відбулося підвищення страхових виплат; зобов`язати нарахувати та сплатити індексацію щомісячних страхових виплат за весь період перебування на обліку у Фонді, з визначенням в якості базових місяців – місяців, в яких відбулося підвищення страхових виплат; зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат (а.с. 1-6).
16 березня 2021 року за заявою позивача ухвалою суду залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо нездійснення розрахунку та сплати сум індексації щомісячних страхових виплат з червня 2015 року; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та сплатити індексацію щомісячних страхових виплат починаючи з червня 2015 року (а.с. 78-79).
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі  № 200/298/21-а  позов  задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації щомісячних страхових виплат з 01 квітня 2001 року по 28 лютого 2015 року. 
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний код 41325231, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію щомісячних страхових виплат з 01 квітня 2001 року по 28 лютого 2015 року, нарахувати та виплатити  компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 100-102). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що з трудової книжки позивача вбачається, що останній був працюючою особою з 01.09.1974 по 23.01.2012  на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». 23.01.2012 звільнений за особистим бажанням у зв`язку уз виходом на пенсію за віком.  Тобто, по 23.01.2012 індексацію суми оплати праці повинен був проводити  роботодавець.
Апелянт звертає увагу на те, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону № 2050 є порушення встановлених строків виплати саме нарахованих доходів. Оскільки матеріали справи не містять підтверджень про розмір отриманих страхових виплат позивачем, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини соціальних виплат у зв`язку з порушенням строків її виплати є передчасними.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржено.
Згідно  п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 липня 2001 року Артемівським міським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України  за заявою ОСОБА_1 про взяття на облік призначена виплата відшкодування потерпілому заробітку при стійкій втраті професійної працездатності 25% у період з 01.04.2001 по 05.04.2003 у розмірі 104,08 грн., про що свідчить постанова № 623 (а.с. 41).
30 травня 2017 року позивач звернувся із заявою до ФССНВВ та ПЗ України у місті Бахмут Донецької області, в якій просив проводити індексацію щомісячних страхових виплат (а.с. 41 зв. бік).
02 червня 2017 року Відділенням ВД ФССНВВ та ПЗ України у місті Бахмут Донецької області здійснено нарахування індексації щомісячних страхових виплат починаючи з березня 2015 року у загальному розмірі 10401,79 грн., про що свідчать постанова № 0503/623/10 від 02 червня 2017 року та наданий управлінням розрахунок. 
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).
Пункт 18 статті  34 вказаного Закону в редакції, чинній до 01.01.2015 та  пункт 15 статті  42 Закону № 1105-XIV, в редакції Закону України  від 28 грудня 2014 року N 77-VIII, чинній  з 01.01.2015 до 11.10.2017, передбачав, що  індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства. Редакція пункту 15 статті  42  Закону № 1105-XIV в редакції, чинній з 11.10.2017 передбачала, що індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначалися Законом  України  «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (надалі Закон № 1282-ХІІ).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема,  пенсії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування тощо.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ  передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Наведений поріг індексації в редакції Закону, чинній до 01.07.2002 визначався на рівні 105%, в редакції закону, чинній з 01.07.2002 по 01.01.2016  - на рівні 101%, з  01.01.2016 – на рівні 103%.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
За унормуванням частини 7 статті 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
З аналізу вищезазначених положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» законодавством передбачено обов`язок відповідача здійснювати індексацію щомісячної страхової виплати. Такий обов`язок не залежить від здійснення застрахованою особою певних активних дій.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування індексації сум страхових виплат починаючи з березня 2015 року, про що свідчить постанова управління від 02.06.2017  № 0503/623/10 (а.с. 34-36, 91).
На підтвердження виплати нарахованих сум індексації відповідачем надана довідка від 17.03.2021 № 18.06/1334 (а.с. 93).
Разом з цим, відповідачем не надано доказів нарахування індексації страхових виплат з моменту перебування на обліку в Артемівському міському відділенні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (01 квітня 2001 року) по лютий 2015 року (включно).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 5, Фонд соціального страхування, в тому числі: забезпечує ведення реєстру потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання страхових виплат; здійснює обмін інформацією з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державної фінансової політики, реалізації державної податкової політики та з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Пенсійним Фондом України іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування та громадськими формуваннями для виконання Фондом покладених на нього функцій і завдань, визначених законодавством України.
Пунктом 11 сумісної постанови правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4 встановлено, що у разі необхідності органи Пенсійного фонду повинні безкоштовно надавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків додаткову інформацію щодо призначення та розміру пенсій, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, допомоги на поховання і витрат на виплату та доставку пенсій.
Доводи  апелянта про відсутність підстав для проведення індексації страхових виплат до лютого 2015 року  з посиланням на ч. 4 ст. 47 Закону № 1105-XIV та належність її проведення у межах лише трирічного строку, що передує даті звернення із відповідною заявою, суд вважає безпідставним з огляду на те, що право особи на реалізацію зазначених гарантій не залежить від подання нею заяв щодо здійснення індексації страхових виплат.
Вказаного висновку не спростовує і зміст частини 4 статті 47 Закону № 1105-XIV, яка передбачає, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Зазначена норма передбачає випадки, коли виплати призначені, але не одержані потерпілим. Тоді як у цій справі встановлено, що виплати індексації страхових виплат не були призначені саме відповідачем.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо здійснення нарахування індексації сум страхових внесків у період  з 01 квітня 2001 року по лютий 2015 року (включно).
З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень судова колегія не приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення його права на   нарахування та виплату  індексації щомісячних страхових виплат з 01 квітня 2001 року по 28 лютого 2015 року.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції стосовно  того, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо нарахування та виплати позивачу індексації щомісячних страхових виплат з 01 квітня 2001 року по 28 лютого 2015 року.   
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат суд враховує наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати передбачено, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі Порядок), для реалізації згаданого Закону.
За приписами ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому  Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
За змістом абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Відповідно до статті 4 Закон № 2050-ІІІ та п.5 Порядку вбачається, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому з місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 року у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі № 220/11292/19-а.
Враховуючи, що у цій справі позивачу не був нарахований та виплачений дохід за спірний період у вигляді індексації страхової виплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про  нарахування та виплату  компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат є передчасними, а відтак правові підстави для їх задоволення відсутні.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині, внаслідок чого постанова суду підлягає скасуванню в цій частині. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права,  частково неправильно вирішив справу, внаслідок  чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції –  скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити  компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р.   -  задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р.  у справі  № 200/298/21-а  -   скасувати в частині вимог про  зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний код 41325231, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )  компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат.
Прийняти в цій частині нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   до   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області             про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області   нарахувати та виплатити ОСОБА_1    компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат – відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                  Г.М. Міронова                                                                                                                                                                

Судді                                                                                                               І.В. Геращенко

                                                                                                                 Е.Г. Казначеєв