ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/11208/19  Номер провадження 22-ц/814/1447/21	Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
секретар Зеленська О.І.,
з участю адвоката Мачульного О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Мачульного Олександра Івановича, 
на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 березня 2021 року, постановлене суддею Куц Т.О. (повний текст виготовлено 29 березня 2021 року),
по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,
та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:
18.03.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ФО-П ОСОБА_2 , у якому просить розірвати договір №299 виконаних робіт від 26.10.2018, укладений між нею та відповідачем, стягнувши з останнього на її користь 70 000,00 грн. сплаченої передплати за договором та 10 000,00 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування вимог позову зазначає, що 26.10.2018 уклала із ФО-П Новобранець А.Ю. (виконавець) договір №299 виконання робіт, за умов якого виконавець зобов`язується виконати роботи викладені в основному додатку-кошторисі до цього договору, який є його невід`ємною частиною, у термін 30 робочих днів із дати отримання передоплати від замовника, де першу частину вартості робіт замовник сплачує у термін двох днів із моменту отримання основного додатку – кошторису, у вигляді передоплати у розмірі 50% від загальної вартості робіт. 
21.11.2018 ОСОБА_1 , на виконання умов договору, сплатила ФО-П ОСОБА_2 передоплату в розмірі 70 000,00 грн., шляхом передачі коштів готівкою в офісі відповідача за адресою: м.Київ, вул.Миколи Грінченка,4 офіс 14 (СТК «Ваша Криша»), що зафіксовано в основному кошторисі до договору. Відповідно, виконавець ФО-П Новобранець А.Ю. мав виконати роботи до 04.12.2018, натомість до їх виконання не приступив, на неодноразові вимоги повернути передоплату не реагував. 
Через неналежне виконання відповідачем умов договору та відсутність компромісу щодо врегулювання спору в досудовому порядку, просить спірний договір розірвати, стягнувши з відповідача сплачені нею кошти в якості передоплати та 10 000,00 грн. моральної шкоди, що відповідатиме критеріям розумності та справедливості.
19.07.2019 ФО-П ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 90 642,71 грн., із яких: 73 244,75 грн. – попередня оплата за договором №299 виконання робіт від 26.10.2018; 17 397,96 грн. – пеня.
Вимоги позову мотивує тим, що за умовами договору №299 виконання робіт від 26.10.2018 ОСОБА_1 мала сплатити у термін двох днів із дня отримання основного додатку кошторису передоплату в розмірі 50% від загальної вартості робіт, що складає 73 244,75 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок.
Основний кошторис складений та підписаний сторонами 09.11.2018, а тому ОСОБА_1 мала здійснити передоплату в розмірі 73 244,75 грн. у строк до 11.11.2018, проте вказані кошти на рахунок відповідача не надходили. Відтак, вказана сума підлягає стягненню у судовому порядку, включно із пенею у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що обраховується за формулою: 73 244,75 грн. (сума боргу) х 2 х 0,01% (ставка пені %) / 100% / 365 х 243 (кількість днів).
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.02.2021 прийнято зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів./а.с.190 т.1/
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.03.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів – задоволено частково.
Договір №299 виконання робіт від 26.10.2018, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 – розірвано.
В іншій частині вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
У задоволенні зустрічної позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів – відмовлено. 
Рішення міського суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору №299 виконання робіт від 26.10.2018 вмотивовано тим, що згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, проте як замовник так і виконавець умов договору не виконали, що має наслідком його розірвання.
Заявлені вимоги позивача  ОСОБА_1 в частині стягнення передплати за вказаним договором задоволенню не підлягають у зв`язку із їх недоведеністю належними та достатніми доказами по справі. Також позивачем не надано доказів, які б свідчили про винні дії (бездіяльність) відповідача, що спричинили їй моральну шкоду. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог позову ФО-П ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що за умовами спірного договору відповідальність за порушення строків перерахування коштів за виконані роботи замовником настає лише за умови виконання робіт виконавцем. Доказів, які підтверджують виконання робіт відповідачем, як виконавцем за договором №299, суду не надано, а тому в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю. 
       Позивач ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні грошових коштів та моральної шкоди. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення міського суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
       Із підстав, попередньо викладених у позовній заяві, доводить належність виконання нею зобов`язань згідно договору №299 виконання робіт від 26.10.2018 із передоплати їх вартості, шляхом передачі коштів у розмірі 70 000,00 грн. готівкою в офісі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (СТК «Ваша Криша»). Факт оплати грошових коштів зафіксовано в основному кошторисі до договору №299 від 09.11.2018, який скріплено підписом та печаткою відповідача, а також підтверджено показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_3 .
       Зазначає, що в судовому засіданні відповідач не спростував показань свідка та не заперечив існування інших договорів, укладених між тими самими сторонами, а також, що розрахунки за аналогічними договорами проводилися в його офісі у готівковій формі.
       Доводить, що з огляду на готівкову форму розрахунку, надана відповідачем банківська виписка не є належним доказом у справі. 
       Заперечує висновки суду першої інстанції, що факт виконання зобов`язань не може доводитися показами свідка, оскільки наведене суперечить вимогам ст.866 ЦК України, ст.ст.2,10,76,77,79,90 ЦПК України, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та просить застосувати практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях «Науменко проти України», «Brumaresku v Romania».
       Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення під час надання оцінки наявним у справі доказам, суд першої інстанції незаконно не врахував покази свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що 21.11.2018 в офісі відповідача за вказаною адресою відбулася зустріч, на якій були присутні ОСОБА_2 і його співробітник ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 і свідок ОСОБА_3 , з іншої сторони. Під час зустрічі ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 готівкою грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. 
       Наполягає, що основний кошторис до договору, який містить відмітку про отримання відповідачем 21.11.2018 передоплати в розмірі 70 000,00 грн., є належним доказом у справі, оскільки містить всі обов`язкові реквізити для первинного документу та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій ФО-П Новобранця А.Ю.
       10.06.2021 ФО-П ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Бідюк Я.В., подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому з підстав, аналогічно викладеним у відзиві на позов, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
       15.06.2021 до апеляційного суду надійшло клопотання представника ФО-П ОСОБА_2 – адвоката Бідюк Я.В. про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Мачульний О.І. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача - адвоката Мачульного О.І., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.10.2018 між ФО-П Новобранець А.Ю. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір №299 виконання робіт, за умов якого виконавець зобов`язуються за завданнями замовника на умовах цього договору виконати роботи, передбачені п. 2.1 цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи.
Згідно п.2.1 договору виконавець виконує роботи, відображені в основному додатку-кошторисі до цього договору. Перелік видів робіт та їх вартість визначаються у основному додатку-кошторисі до цього договору, який є його невід`ємною частиною (п.2.2 договору).
Відповідно до п.3.1, п.3.3 договору виконавець зобов`язується виконати роботи у термін 30 робочих днів з дати отримання передоплати від замовника відповідно до п.4.3 цього договору (коригування строків можливе у випадку критичного погіршення погодних умов або недопоставки матеріалу, закупленого замовника). Моментом передоплати є дата зарахування коштів від замовника на розрахунковий рахунок виконавця, який вказаний у договорі. Дата початку робіт – 05.11.18р.
Згідно розділу 4 договору вартість виконання робіт визначається згідно з додатком до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Загальна вартість робіт за цим договором вказана в основному додатку-кошторисі, який є невід`ємною частиною цього договору. Терміни оплати: 
-        першу частину вартості робіт замовник сплачує у термін двох днів з моменту отримання основного додатку-кошторису, у вигляді передоплати у розмірі 50% від загальної вартості робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Датою здійснення передплати є дата надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок виконавця;
-        другу частину вартості робіт замовник сплачує на момент підписання акту прийому-передачі робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.
       Здача робіт виконавцем та приймання їх результатів замовником оформляється актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного завершення робіт.
       Відповідальність сторін за порушення договору визначена розділом 6 договору. 
       Пунктом 6.1 договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього договору винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п.6.2 договору).
       Згідно п.6.5 договору, у випадку порушення строку виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ./а.с.4-5 т.1/
       Додатком №1 до договору є основний кошторис до договору №299 від 09.11.2018, підписаний замовником та виконавцем, у якому зазначено етапи роботи щодо улаштування покрівлі та загальна вартість робіт без ПДВ, що склала 146 489,50 грн., передоплата в розмірі 70 000,00 грн. здійснена 21.11.2018, що підтверджується підписами сторін зобов`язання./а.с.6 т.1/
       Згідно заключної виписки ПриватБанк за період із 01.10.2018 по 27.06.2019 щодо клієнта ФО-П ОСОБА_2 , поточний рахунок № НОМЕР_1 , зарахування від ОСОБА_1 не надходили./а.с.182-184 т.1/
       По справі допитано свідка ОСОБА_3 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 , в його присутності, передала відповідачу в офісі ФО ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн./а.с.75 т.1/
       Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні грошових коштів та моральної шкоди, міський суд виходив із того, що позивачкою не доведено належними доказами здійснення передоплати та направлення претензій із вимогою повного виконання робіт. Долучений позивачем основний кошторис до договору №299 від 09.11.2018 не є належним доказом виконання замовником зобов`язання, а саме передоплати частини вартості послуг, оскільки підтверджує лише їх перелік та вартість замовлених робіт; тоді як факт виконання вказаного зобов`язання не може доводитися показаннями свідка, які судом першої інстанції до уваги не прийняті. Доказів, які б свідчили про винні дії (бездіяльність) відповідача, що спричинили позивачці моральну шкоду, не надано, що виключає підстави задоволення позову в цій частині.
       Апеляційний суд, переглядаючи рішення в оскаржуваній частині, із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з таких підстав.
Особливості правовідносин за договором підряду врегульовані главою 61 ЦК України, із застосуванням правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання, регламентованих главою 51 цього Кодексу. 
Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Згідно ч.ч.1,2 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором (ч.2 ст.870 ЦК України).
У відповідності до статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц від 01.09.2020, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Разом із цим, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; згідно ч.2 ст.78 цього Кодексу – обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи викладені норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення моральної шкоди за недоведеністю. Доводи апеляційної скарги правильність такого висновку не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та довільного тлумачення норм права на власну користь.
Посилання позивачки, як на підставу стягнення моральної шкоди, відсутність компромісу відповідача щодо врегулювання спору в досудовому порядку, а також його агресивну поведінку, не звільняють позивачку від її процесуального обов`язку довести належними доказами факт спричинення моральної школи відповідачем, обґрунтувати розмір завданої шкоди та їх причинно-наслідковий зв`язок. При цьому, позивачкою не доведено, що нею вживалися заходи досудового врегулювання спору. 
Разом із цим, висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог позову в частині стягнення грошових коштів не відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального права в частині оцінки доказів.
Укладаючи договір виконання робіт №299 від 26.10.2018, сторонами погоджені істотні умови цього договору, в тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення передоплати, строків виконання тощо. На підтвердження факту здійснення передоплати в розмірі, заявленому до стягнення, позивачка посилається на показання свідка ОСОБА_3 та письмовий доказ – основний кошторис.
Показання свідка колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не можуть доводити факт виконання грошового зобов`язання, однак надана позивачкою копія основного кошторису, який є невід`ємною частиною договору, містить всі необхідні дані та відомості, що стосуються предмета доказування та є належним та допустимим доказом. Примірник основного кошторису за підписами сторін зобов`язання засвідчений відбитком печатки ФО-П Новобранець А.Ю. досліджений судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, його сканкопія повторно приєднана апеляційним судом до матеріалів справи.
Зокрема, основний кошторис до договору містить відомості про отримання 21.11.2018 р. ФО-П ОСОБА_2 від ОСОБА_1 передоплати в розмірі 70 000,00 грн., що ніяк не спростовано відповідачем, позиція якого зводиться виключно до передбаченої договором безготівкової форми розрахунку та не містить спростувань відомостей про здійснену 21.11.2018 передоплату в сумі 70 000,00 грн., що зафіксовано в основному кошторисі за його підписом і печаткою.
Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно ч.2 ст.9 цього Закону, в редакції, чинній на дату складання розрахунку, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 визначено, що первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. 
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежить від факту відображення її в регістрах та на рахунок бухгалтерського обліку (п.3 Положення).
З огляду на викладене, колегія суддів визнає належним доказом основний кошторис до договору №299 від 09.11.2018, як такий, що містить всі обов`язкові реквізити для первинного документу та є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції ФО-П ОСОБА_2 . Відтак, належність виконання ОСОБА_1 зобов`язання в частині сплати передоплати в розмірі 70 000,00 грн. підтверджена належними письмовими доказами, що є підставою для задоволення вимог позову в частині стягнення грошових коштів. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.03.2021 скасуванню в частині відмови у стягненні грошових коштів та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн. В іншій частині рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Мачульного Олександра Івановича, – задовольнити частково. 
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 березня 2021 року в частині відмови у стягненні грошових коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17.06.2021.

.
Головуючий суддя                                                         Л.І. Пилипчук

Судді                                                                         П.С. Абрамов                

                                                                       С.М. Бондаревська