Справа № 127/3298/20
Провадження № 22-ц/801/484/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Справа № 127/3298/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,
суддів : Матківської М.В., Войтка Ю.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області постановлене у цій справі 07 грудня 2020 року в м. Вінниці суддею цього суду Воробйовим В.В., дата складання його повного тексту 07 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов мотивований тим, що 20.10.2012 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №13. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалось, тому рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 23.09.2016 року шлюб було розірвано. Місце проживання дочки визначено разом із матір`ю. 
Позивач зазначив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2018 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду мотивоване тим, що сторони дійшли домовленості щодо розміру аліментів. 
Проте наразі позивач ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, перебуває на обліку у центрі зайнятості без надання статусу безробітного, заробляє періодично шляхом отримання приватних замовлень на проведення ремонтно-консультативних робіт, пов`язаних з обслуговуванням легкових автомобілів. В цілому дохід ОСОБА_1 на місяць складає не більше 3000,00 грн., які йому ледь вистачає на продукти харчування.
Крім того, позивач проживає разом із батьками-пенсіонерами, які потребують стороннього догляду та додаткового матеріального забезпечення. З огляду на викладене, визначений розмір аліментів для позивача є занадто великою сумою, яку він сплачувати не спроможний, тому звернувся до суду з цим позовом та просить змінити розмір аліментів, які стягуються із нього на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2018 року на користь мати дитини - ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі з 7000 грн. щомісячно на 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 23.09.2016 року у справі №151/733/16-ц, яке набрало законної сили 06.10.2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20.10.2012 року виконавчим комітетом Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області по актовому запису №13 було розірвано (а.с. 9-10). 
Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2018 року у справі №127/26864/17, яке набрало законної сили 20.03.2018 року, було стягнуто з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання дочки  ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 45-46). Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що відповідач позов визнав.
Згідно із відомостями з Пенсійного фонду України, позивачу за 2019 рік було нараховано Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей пенсію у розмірі 8346,00 грн. (а.с. 15). Слід відзначити, що пенсію позивач отримував лише в січні та лютому 2019 року.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, ОСОБА_1 в І кварталі 2019 року було нараховано заробітню плату Київським обласним ЦСПРД в розмірі 875,98 грн. та 01.03.2019 року його звільнено з роботи. За ІІ-ІІІ квартали 2019 року - інформація про доходи відсутня (а.с. 14).
З записів, зроблених в трудовій книжці позивача вбачається, що у період з 12.11.2018 року по 01.03.2019 року позивач працював у Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей на посаді водія (а.с. 16). Слід візначити, що записи про працевлаштування ОСОБА_1 на посаді механіка суден в крюінговій компанії ТОВ «Брізе крюінг Україна», в трудовій книжці відсутні.
З матеріалів справи встановлено, що позивач підприємницькою діяльністю не займається (а.с. 17).
Як вбачається з довідки Чечельницької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 03.02.2020 року, ОСОБА_1 станом з 03.02.2020 року перебуває на обліку у вказаному центрі зайнятості, проте статус безробітного йому не надано (а.с. 18, 124-129).
Згідно із довідкою виконавчого комітету Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області №201 від 06.02.2020 року, позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 21).
З наявних в матеріалах справи пенсійних посвідчень та довідки до акту огляду МСЕК, судом встановлено, що батько позивача отримує пенсію за віком, а мати - пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання по зору (а.с. 27).
Щодо майнового стану батьків позивача, судом встановлено, що розмір пенсії батька позивача за період з вересня 2019 року - лютий 2020 року становив 1564,00 грн. та згодом 1638,00 грн., а матері позивача - 2000,00 грн. (а.с. 63-64).
З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 10.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 кошти у розмірі 185000,00 грн., в рахунок аліментів, які сплачуються на їх малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 95).
З приводу дослідження майнового стану позивача, то:
- останній з 06.03.2012 року є власником 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 96-97). Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є батьки позивача та ОСОБА_2 ;
- останній станом на 14.04.2020 року є власником трьох транспортних засобів: ВАЗ 21214, 2008 року випуску, дата реєстрації 06.10.2010 року; TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, дата реєстрації 02.11.2017 року; RENAULT MEGANE, 2011 року випуску, дата реєстрації 13.12.2019 року (а.с. 122).
Згідно із відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.06.2020 року, позивач за 2019 рік тричі перетинав державний кордон України та 11.03.2020 року здійснив виїзд за межі України (а.с. 148).
Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Брізе крюінг Україна» надавало послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном ОСОБА_1 та не володіє інформацією про суми, що були фактично виплачені морякам. Так, з позивачем було укладено трудові договора моряка від 27.02.2015 року, 01.03.2018 року, 09.11.2018 року, 10.03.2020 року (а.с. 197). З приводу змісту вказаних договорів, то суд позбавлений можливості їх дослідити, оскільки вони укладені на іноземній мові, а перекладу їх, суду надано не було.
Судом першої інстанції також, вірно зазначено, що інформація про позивача в Єдиному реєстрі боржників відсутня, тобто останній не має заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 55). 
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його матеріальний стан погіршився, оскільки він наразі ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, перебуває на обліку у центрі зайнятості без надання статусу безробітного, заробляє періодично шляхом отримання приватних замовлень на проведення ремонтно-консультативних робіт, пов`язаних з обслуговуванням легкових автомобілів, проживає з батьками-пенсіонерами, які потребують стороннього догляду та додаткового матеріального забезпечення. 
Згідно із ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши надані позивачем докази, в обґрунтування позовних вимог, судом першої інстанції правильно встановлено, що з моменту набрання рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2018 року у справі №127/26864/17, яке набрало законної сили 20.03.2018 року, матеріальний стан ОСОБА_1 не погіршився. Так, як на час розгляду справи №127/26864/17, так і на даний час позивач проживає зі своїми батьками, які є пенсіонерами та отримують не значний розмір пенсії. Твердження позивача відносно того, що він ніде не працює, спростоване матеріалами справи, з яких встановлено, що 10.03.2020 року з ОСОБА_1 було укладено трудовий договір моряка (а.с. 197) та 11.03.2020 року він виїхав за межі України та станом на 15.06.2020 року (дата надання інформації суду) до України не повернувся (а.с. 148). Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано суду письмових доказів того, що він є єдиною дитиною в сім`ї, в зв`язку з чим обов`язок догляду та матеріального забезпечення його батьків, лежить саме на ньому. При цьому, співвласником будинку позивача та його батьків є також ще ОСОБА_6 , щодо якого суду не було надано доказів про відсутність у останнього обов`язку з утримання батьків.
З приводу майнового стану позивача, суд  першої інстанції  вірно звернув увагу на те, що незадовго до звернення в суд з вказаним позовом (10.02.2020 року)  ОСОБА_1  10.05.2019 року передав відповідачу 185000,00 грн. в рахунок аліментних зобов`язань та 13.12.2019 року здійснив державну реєстрацію автомобіля RENAULT MEGANE. Слід визначити, що за період з листопада 2017 року по грудень 2019 року позивачем було зареєстровано два автомобілі: TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, та RENAULT MEGANE, 2011 року випуску.
Також в 2018 році позивач позов про стягнення з нього аліментів визнав, зокрема їх розмір. За цей час його матеріальний стан не змінився, він досі проживає з батьками, в Україні не працює, хоча працевлаштовується за кордоном та не здійснює підприємницької діяльності. Тому, обставини, які наводить позивач в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні зазначених вище норм матеріального закону, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів.
Аналізуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру аліментів.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

Ю.Б. Войтко