УХВАЛА

07 червня 2021 року  
м. Київ
справа №160/674/19
адміністративне провадження №К/9901/18291/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року
у справі № 160/674/19
за позовом ОСОБА_1 
до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, 
треті особи: Комунальне підприємство «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради
про визнання протиправним та нечинним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди,
УСТАНОВИВ :
18 травня 2021 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради (далі також - скаржник, виконком) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року.
В касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що оскаржувану постанову було отримано ним 26 квітня 2021 року.
При цьому, до матеріалів касаційної скарги заявником додано копію супровідного листа Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року № 160/674/19 (852/2709/21), яким сторонам у справі було направлено копію оскаржуваної постанови зі штампом вхідної кореспонденції, який датований 26 квітня 2021 роком.
Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Розглянувши заяву скаржника про    поновлення строку    на касаційне оскарження, враховуючи те, що скаржником надано  докази, що підтверджують доводи вказаного клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.
Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права    без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах,    викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
На підтвердження своїх доводів у касаційній скарзі відповідач вказує, що в оскаржуваних судових рішеннях суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме положення пункту 44 частини першої статті 26, статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), статті 1, пункту 9 частини першої статті 10, пункту 5 частини першої статті 16, частини першої статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV), пунктів 2.1, 2.30, Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі - Порядок № 244). 
Скаржник наголошує, що вищевказане спричинило прийняття необґрунтованого та безпідставного рішення про передчасність демонтажу тимчасових споруд через наявність договірних правовідносин, які не були припинені у встановленому порядку.
Крім того, скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування судами правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 06 серпня 2020 року у справі №727/7347/16-а, від 10 листопада 2020 року у справі № 161/16132/16-а, а також від 31 березня 2021 року у справі №    620/2520/20, що встановлює відсутність необхідності скасування оскаржуваного рішення відповідача з огляду на недотримання виконкомом міської ради порядку повідомлення позивача про виявлений об`єкт, оскільки це не може слугувати самостійною підставою скасування правомірного по суті рішення суб`єкта владних повноважень. Зокрема, при ненаданні позивачем до суду дозвільних документів таке порушення не може вказувати на протиправність оскаржуваного рішення, яке, крім іншого, не було реалізовано, а отже не потягло будь-яких правових наслідків для позивача.
Крім того, заявник також звертає увагу на необхідність врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, виловлених у постановах від 13 листопада 2018 року у справі № 910/2145/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/2686/18 та від 12 грудня 2018 року у справі № 826/10330/17. Вказані висновки визначають, що положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).
На протиправність вказаних судових рішень, на думку скаржника, впливає також неврахування при вирішенні спірних правовідносин позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 672/455/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі № 826/11106/17 щодо неможливості скасування правильного по суті рішення лише задля правового пуризму, зокрема вказане стосується рішень суб`єктів владних повноважень, особливо тих, що стосуються значного суспільного інтересу (питань благоустрою, екології, безпеки, конституційних прав громадян, тощо.).

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень пункту 44 частини першої статті 26, статті 30 Закону № 280/97-ВР, статті 1, пункту 9 частини першої статті 10, пункту 5 частини першої статті 16, частини першої статті 40 Закону № 2807-IV, пунктів 2.1, 2.30 Порядку № 244, а також необхідності врахування при вирішенні спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 13 листопада 2018 року у справі № 910/2145/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/2686/18 та від 12 грудня 2018 року у справі № 826/10330/17 та правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 672/455/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 06 серпня 2020 року у справі №727/7347/16-а, від 10 листопада 2020 року у справі № 161/16132/16-а, а також від 31 березня 2021 року у справі №    620/2520/20.

Касаційна скарга подана у строк, передбачений статтею 329 КАС України, відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
1.Задовольнити клопотання Виконавчого комітету Дніпровської міської ради та поновити строк на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 160/674/19.
2.    Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 160/674/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди.
3. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали справи №    160/674/19.
4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
5. Встановити для учасників справи строк до    18 червня 2021 року    для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
6. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Я.О. Берназюк
Судді                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              С.М. Чиркін