ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4816/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Конишева О.В.)  у справі №280/4816/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-  
ВСТАНОВИВ:
17.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправними дії Управління СБ України в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 в сумі 168860 гривень 16 копійок.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунку щодо виплати всіх належних сум при звільненні. Оскілки такі виплати були проведений з затримкою, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020. 
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено.
Відповідач не погодившись з  рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, частину позовних вимоги залишити без розгляду, в іншій частині відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга  обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано доводів відповідача про те, що позивачем частково пропущене строк звернення до суду з позовом, оскільки з часу звільнення останньому було відомо про невиплату всієї суми розрахунку при звільненні. Щодо стягненні сум з урахуванням рішення суду у справі №280/3104/19, зазначає, такі суми нараховані з урахуванням його виконання, та не були і не могли бути нараховані при звільненні позивача. Також  не враховано відсутності вини відповідача при виплаті розрахунку, оскільки  виплата таких залежить від  перерахування (замовлення) таких коштів.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що звернувся до суду з позовом у строки визначені нормами КАС України, з урахуванням остаточної дати всього розрахунку – 15.05.2020р., та з урахуванням змін до норм КАС України з підстав запровадження карантину. Щодо інших доводів, зазначає, що саме неправомірна підстава  звільнення  послугувала не нарахуванню та невиплаті всіх сум при розрахунку. Несвоєчасне отримання коштів для розрахунку з працівником не можу бути обґрунтованою підставою  для їх затримки.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснювався із застосуванням режиму відеоконференції.
В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Також просили врахувати правову позицію Верховного Суду щодо строків звернення до суду з адміністративним позовом у подібних правовідносинах. Також просили при прийнятті рішення врахувати подання відзиву позивачем з пропуском строку, визначеного судом.
Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Підтримав доводи викладені у відзиві. Також зазначив, що до звільненні зі служби ставив питання щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій проте така виплачена не була у тому числі і на день звільнення. Просив  врахувати правову позицію Верховного Суду з розгляду подібних справ.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31 липня 2006 року по 31 травня 2019 року проходив військову службу за контрактом у Службі безпеки України та мав військове звання майор.
З 2011 по 2019 роки проходив військову службу за контрактом в Управлінні СБ України в Запорізькій області на посадах слідчого та оперативного складу. З 30.03.2019 по 31.05.2019 проходив військову службу в Управлінні СБ України в Закарпатській області.
Наказом першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 №652-ос  звільнений з військової служби в СБ України за підпунктом “б” пункту 61, підпунктом “е” пункту 62 (через службову невідповідність) та пунктом 881 Положення.
Наказом начальника УСБУ в Закарпатській області від 30.05.2019 №75-ос  виключений зі списків УСБУ в Закарпатській області з 31.05.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 позов   ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано положення наказів першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 та начальника УСБУ в Закарпатській області 30.05.2019 №75-ос щодо визначення підстави звільнення як “за підпунктом “б” пунктом 61, підпунктом “е” пункту 62 (через службову невідповідність), пунктом 88-1 Положення”. Зобов`язано Службу безпеки України розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 за підпунктом “а” пункту 61, підпунктом “г” пункту 62 ( у зв`язку з проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі) та пунктом 88-1 Положення”. Рішення від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 набрало законної сили 11 лютого 2020 року.
На виконання рішення суду Службою безпеки України наказом №399-ос/дск від 27.03.2020 внесено зміни до наказу першого заступника Голови СБ України №652-ос від 23.05.2019 визначивши підставу звільнення за підпунктом “г” пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) замість підпункту “е” пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.
З підстав внесення таких змін, наказом Управління СБ України в Закарпатській області від 09.04.2020 №66- ос змінено наказ Управління від 30.05.2019 №75-ос в частині виключення позивача зі списків особового складу.
Вказаними змінами зазначено підставу звільнення як підпункт “г” пункту 62 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.
Наказ №75-ос від 30.05.2019 доповнено позиціями щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки за 2019 рік.
Також  під час звільнення з військової служби позивача не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, у зв`язку з чим, позивач звернувся  до суду з відповідним позовом.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління СБ України в Закарпатській області та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 22.01.2015 по 31.05.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.05.2019. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 набрало законної сили 13 лютого 2020 року.
Судом також  встановлено, що розрахунок після звільнення проводився в наступному порядку:
виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 36220,26 гривень здійснена 14 червня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 762 від 10.06.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем; 
виплата компенсації за неотримане речове майно у сумі 27692,59 гривень здійснена 02 серпня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 998 від 01.08.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;
виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень здійснена 31 березня 2020 року що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №385 від 30.03.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;
додаткова виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 10008,23 грн. здійснена 28 квітня 2020 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №504 від 27.04.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;
виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням змін підстав звільнення, на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19,  у сумі 85784,83 гривні здійснена 15 травня 2020 року , платіжним дорученням №558 від 14.05.2020 (у складі грошового забезпечення особового складу за травень 2020 року) ОСОБА_1 було перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 85784 грн. 83 коп.
З тих підстав, що позивачеві на момент звільнення 31.05.2019  не було виплачено всіх сум, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що  на момент виключення зі списків особового складу, тобто 30.05.2019, у відповідача існував обов`язок здійснити розрахунок в частині виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та неотримане речове майно, проте  такий розрахунок був здійснений із затримкою. Щодо виплат одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані 21 день щорічної відпустки у 2019 році, наявність судової справи  не виключає відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки рішенням суду по справі № 280/3104/19 було встановлено вину відповідача в частині формулювання підстав звільнення, відповідно це призвело до невиплати всіх належних позивачу сум при звільненні.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні позивача.
Як свідчать встановлені обставини справи, наказом першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 №652-ос  звільнений з військової служби в СБ України за підпунктом “б” пункту 61, підпунктом “е” пункту 62 (через службову невідповідність) та пунктом 881 Положення.
Наказом начальника УСБУ в Закарпатській області від 30.05.2019 №75-ос  виключений зі списків УСБУ в Закарпатській області з 31.05.2019.
Виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 36220,26 гривень здійснена 14 червня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 762 від 10.06.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем.
Виплата компенсації за неотримане речове майно у сумі 27692,59 гривень здійснена 02 серпня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 998 від 01.08.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем.
Також, як свідчать встановлені обставини справи,  на час звільнення позивача не було здійснено нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій. Така була здійснена на виконання  рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень здійснена 31 березня 2020 року що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №385 від 30.03.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні позивача, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.
Також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. справа №240/532/20.
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Крім того,  положення процесуального закону свідчать про те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Позивач звертаючись до суду із зазначеним позовом просить визнати протиправними дії відповідача щодо затримки розрахунку при звільненні.
Так позивач був виключений зі списків УСБУ в Закарпатській області з 31.05.2019. Розрахунку при звільненні позивач не отримав в цей день. Нараховані кошти при звільненні позивач отримав  14.06.2019р. (компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки) та 02.08.019р. (компенсації за неотримане речове майно).
Отже, розрахунок при звільнення позивач отримав 02.06.2019р., 
Також позивачеві було відомо, відповідно поясненням останнього, у тому числі на день звільнення, про нездійснення нарахування відповідачем  для здійснення розрахунку виплати  при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій. Невчинення таких дій послугувало зверненню позивача до суду з відповідним позовом (справа №280/3103/19)
Таким чином, враховуючи зазначене, позивачу на час звільнення з 31.05.2019р. було відомо про не здійснення нарахування відповідачем  для здійснення розрахунку виплати  при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, а також не здійснення у цей день такого розрахунку.
З відповідним позовом позивач звернувся до суду 17.07.2020р., а отже, колегія суддів доходить висновку, що  позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дії  щодо затримки розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій  та стягнення  середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.
Доводи позивача, щодо строку звернення до суду з позовом у тому числі в цій частині дотримано, з урахуванням наявністю судових рішень, та остаточного розрахунку 15.05.2020р.  колегія суддів вважає помилковими, оскільки позивачу відомо було на час звільнення про нездійснення відповідачем розрахунку при звільненні та не здійснення нарахування відповідачем  для здійснення розрахунку виплати  при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій.
Колегія  суддів приходить до переконання про необхідність залишення позову без розгляду, в частині визнання протиправними дії  щодо затримки розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій  та стягнення  середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, а також зауважує на не наведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправних щодо затримки розрахунку при звільненні та дій  та стягнення  середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, що пов`язане із судовою справою №280/3104/19, колегія суддів зазначає наступне.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, стаття 116 КЗпП України визначає про виплату нарахованих сум, які належать працівнику, та про які працівник повідомляється, а також про наявність спору про розмір сум. 
Відповідальність до роботодавця застосовується, відповідно до ст. 117 КЗпП України,  у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, або при наявності спору про розмір сум та вирішення такого на користь працівника.
На час звільнення позивача, враховуючи підставу звільнення, відповідачем не було нараховано додаткової виплати компенсації за невикористані для щорічної відпустки за 2019р. та одноразової допомоги при звільненні.
Таким чином, такі суми  не виплачувались, відповідно до ст. 116 КЗпП України, оскільки не нараховувались, а отже і відсутній був спір про їх розмір, а отже відсутні підстави вважати про наявність протиправних дій відповідача щодо затримки таких у виплаті при звільненні позивача 31.05.2019р., а тому підстави для застосування до відповідача норм ст. 117 КЗпП України, відсутні.
Посилання позивача про те, що такі суми були виплачені за рішенням суду у справі №280/3124/19 є помилковими, оскільки  судове рішення прийнято щодо скасування наказів та можливості розглянути СБУ питання звільнення з інших підстав.
Саме прийняття СБУ  наказу від 27.03.2020р.  про внесення змін до наказу про звільнення позивача від 23.05.2019р., послугувало здійсненню перерахунку  і виплату грошової компенсації. Про що зазначено позивачеві у листі СБУ (а.с. 39).
Враховуючи викладене, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення  в цій частині не враховано вищезазначеного,  висновки суду першої інстанції в оскарженій частині обставинам справи не відповідають, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу
Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, 319,  ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області  задовольнити частково.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №280/4796/20 – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до  Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправними дії  щодо затримки розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій  та стягнення  середнього заробітку за час затримки такого розрахунку – залишити без розгляду.
В іншій частині позовних вимог прийняти нове судове рішення. У задоволенні позову  відмовити.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.     

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак