Постанова
Іменем України 
 
26 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 185/8388/17
провадження № 61-14907св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» (далі - ТОВ «СНП-Україна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про спонукання до виконання мирової угоди, визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 
30 березня 2009 року між нею і ТОВ «СНП-Україна» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого вона передала в оренду ТОВ «СНП-Україна» земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, розташовану на території В`язівоцької (на теперішній час Вербківської) сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 
У зв`язку з порушенням ТОВ «СНП-Україна» пункту 2.2 договору оренди від 30 березня 2009 року, а саме у зв`язку з невиплатою їй орендної плати у грошовій формі, у січні 2014 року вона звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про розірвання договору оренди від 30 березня 2009 року (справа № 185/1023/14-ц). 
Під час судового розгляду вказаної справи, між сторонами було укладено мирову угоду, яку було визнано ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року, відповідно до якої договір оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року припинив свою дію з 01 листопада 2014 року та до вказаної дати ТОВ «СНП-Україна» зобов`язане було повернути їй земельну ділянку, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495. 
У вересні 2014 року до неї звернулося керівництво ТОВ «СНП-Україна» з проханням залишити у себе в користуванні належну їй земельну ділянку до вересня 2016 року, зобов`язуючись при цьому платити їй компенсацію за користування її земельною ділянкою у розмірі річної орендної плати за кожен рік користування. Своє прохання керівництво ТОВ «СНП-Україна» мотивувало тим, що на зазначеній земельній ділянці знаходяться належні товариству посіви озимої пшениці. Крім того, для поліпшення умов живлення рослин, з метою підвищення врожаю і поліпшення його якості, ТОВ «СНП-Україна» внесло добрива у ґрунт земельної ділянки з розрахунком на два роки, а відповідно до пункту 2.3 договору оренди від 30 березня 2009 року у разі припинення дії договору до закінчення польових робіт та збору врожаю, земельна ділянка повертається орендодавцю після повного завершення збору врожаю, що знаходиться на орендованій земельній ділянці. Також, згідно розділу 3 договору оренди від 30 березня 2009 року, вона зобов`язана у випадку дострокового припинення дії договору компенсувати ТОВ «СНП-Україна» вартість незавершеного сільськогосподарського виробництва, розміщеного на орендованій земельній ділянці. 
Зважаючи на вищезазначені умови договору оренди від 30 березня 2009 року вона погодилася на пропозицію ТОВ «СНП-Україна», дала свою усну згоду ТОВ «СНП-Україна»  на користування її земельною ділянкою у період з вересня 2014 року по вересень 2016 року. 
У червні 2015 року, у зв`язку з необхідністю здійснення витрат на лікування, вона звернулася до В`язівоцької філії ТОВ «СНП-Україна» з питанням дострокового отримання грошової компенсації за користування земельною ділянкою у період з вересня 2014 року по вересень 2015 року. Співробітник ТОВ «СНП-Україна» повідомив її, що підприємство погоджується виплатити компенсацію за користування її земельною ділянкою за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року, але для цього потрібно підписати додаткову угоду, яка підтвердить факт користування товариством її земельною ділянкою у зазначений період часу і законність отримання нею грошових коштів. 
Дана пропозиція не викликала в неї ніяких сумнівів і вона, не читаючи, підписала додаткову угоду з ТОВ «СНП-Україна». При цьому, вважала, що підписує додаткову угоду щодо тимчасового, до завершення сільськогосподарського виробництва у період з вересня 2014 року по вересень 2016 року, користування ТОВ «СНП-Україна» її земельною ділянкою. Свій екземпляр цієї додаткової угоди вона залишила у В`язівоцькій філії ТОВ «СНП-Україна».
У вересні 2016 року вона звернулася до В`язівоцької філії ТОВ «СНП-Україна» для отримання грошової компенсації за користування земельною ділянкою у період з вересня 2015 року по вересень 2016 року, а також з питанням щодо практичного здійснення процедури повернення земельної ділянки. Однак, співробітник В`язівоцької філії ТОВ «СНП-Україна» повідомив, що не має ніяких вказівок щодо повернення земельної ділянки, а навпаки хоче надати їй для підписання додаткову угоду від 15 червня 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року. Вона відмовилася підписувати зазначену додаткову угоду, посилаючись на усні домовленості з керівництвом ТОВ «СНП-Україна» про повернення їй земельної ділянки у вересні 2016 року. Після цього, вона звернулася до В`язівоцької філії ТОВ «СНП-Україна» де отримала екземпляр додаткової угоди, підписаної нею у червні 2015 року. Ознайомившись з цією додатковою угодою вона зрозуміла, що керівництво ТОВ «СНП-Україна» намагається уникнути виконання мирової угоди та шляхом обману намагається продовжити користування належною їй земельною ділянкою. 
Не виконуючи умови мирової угоди від 04 червня 2014 року ТОВ «СНП-Україна» порушує її право, як власника земельної ділянки, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. 
Додаткова угода від 15 червня 2015 року трактується як невід`ємна частина договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, дію якого припинено ще 01 листопада 2014 року.
Пунктом 2.2.1 додаткової угоди від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року передбачено, що за користування вказаною у договорі земельною ділянкою орендар щороку нараховує орендодавцю орендну плату у розмірі не менше 3,5 % від грошової оцінки землі, у будь-якому випадку не менше ніж 8 000 грн. Отже, додаткова угода від 15 червня 2015 року не передбачає чітко визначеного розміру орендної плати, а містить лише нижню межу цієї орендної плати. Зазначена у додатковій угоді від 15 червня 2015 року кадастрова оцінка земельної ділянки не є тотожною грошовій оцінці та й взагалі не відповідає вимогам законодавства про оцінку землі. Також додаткова угода не містить такого поняття як індексація орендної плати внаслідок інфляційних процесів. 
Відсутність у додатковій угоді від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року чітко встановленого і законодавчо визначеного розміру орендної плати та порядку її індексації з урахуванням індексів інфляції, відсутність нормативної грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки, на підставі якої повинен розраховуватися розмір орендної плати - вказують на відсутність у зазначеній додатковій угоді обов`язкових істотних умов. 
Намагаючись будь-якими способами продовжити своє користування належною позивачеві земельною ділянкою, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, посадові особи ТОВ «СНП-Україна» ввели в оману не тільки її, а й державного реєстратора Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 , надавши йому 11 вересня 2015 року, як підставу для реєстрації за ТОВ «СНП-Україна» права оренди належної їй земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, дію якого було припинено ще 01 листопада 2014 року, та неправомірну додаткову угоду від 15 червня 2015 року. На підставі зазначених незаконних документів державний реєстратор Павлоградського міськрайонного управління юстиції Вершина П. А. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ТОВ «СНП-Україна». 
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд спонукати ТОВ «СНП-Україна» до виконання мирової угоди від 04 червня 2014 року між ТОВ «СНП-Україна» та ОСОБА_1 , визнаної ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року, шляхом зобов`язання ТОВ «СНП-Україна» протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, на підставі акта прийому-передачі, повернути ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у стані придатному для використання за цільовим призначенням;визнати недійсною додаткову угоду від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, укладену між ТОВ «СНП-Україна» і ОСОБА_1 , у відповідності з якою ТОВ «СНП-Україна» набуло право оренди земельної ділянки № НОМЕР_1, площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, розташованої на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, ТОВ «СНП-Україна», шляхом скасування рішення державного реєстратора Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Вершини П. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24574221 від 19 вересня 2015 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року у складі судді Головіна В. О. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Вирішено спонукати ТОВ «СНП-Україна» до виконання мирової угоди від 04 червня 2014 року між ТОВ «СНП-Україна» та ОСОБА_1 , визнаної ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року, шляхом зобов`язання ТОВ «СНП-Україна» протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, на підставі акта прийому-передачі, повернути ОСОБА_1 , земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у стані придатному для використання за цільовим призначенням.
Визнано недійсною додаткову угоду від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, укладену між ТОВ «СНП-Україна» і ОСОБА_1 , у відповідності з якою ТОВ «СНП-Україна» набуло право оренди земельної ділянки № НОМЕР_1, площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, розташованої на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, ТОВ «СНП-Україна», шляхом скасування рішення державного реєстратора Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Вершини П. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24574221 від 19 вересня 2015 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено ті обставини на які вона посилається як на підтвердження своїх позовних вимог. Виконання мирової угоди між сторонами не відбулось. 
Ухвалою суду про затвердження мирової угоди визначено, що договір оренди від 30 березня 2009 року припиняє дію з 01 листопада 2014 року, а тому додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, укладена 15 червня 2015 року між  ОСОБА_1 і ТОВ «СНП-Україна» відповідно до норм частини першої статті 215 ЦК України є недійсною.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент постановлення ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. 
На підставі укладеної між сторонами мирової угоди, у сторін виникають цивільно-правові зобов`язання, тому у випадку ухилення однієї зі сторін від добровільного виконання умов мирової угоди, інша сторона може заявити позов про спонукання до виконання умов мирової угоди, і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таких позовних вимог можуть вирішуватись усі процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 15 червня 2015 року власноручно підписала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, яка була зареєстрована у встановленому законом порядку 11 вересня 2015 року.
Доказів, які б свідчили про наявність в діях відповідача обману стосовно позивача суду надано не було.
Позивач отримувала орендну плату та її дії свідчать про небажання настання наслідків припинення дії договору оренди земельної ділянки з листопада 2014 року.
Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3  подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Апеляційним судом рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у  постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 372/1886/16-ц.
Мирова угода є правочином, з якого виникають або змінюються зобов`язання, ця угода не визнана недійсною і є чинною, а відповідач ухиляється від добровільного виконання умов мирової угоди.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
20 жовтня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 826120, виданим відділом Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області 24 березня 2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 24283108 від 15 липня 2014 року (т. 1 а. с. 21, 22).
30 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого вона передала в оренду ТОВ «СНП-Україна» земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, розташовану на території В`язівоцької (на теперішній час Вербківської) сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, вартістю згідно кадастрової оцінки державного органу земельних ресурсів, яка на момент укладення договору становить 61 222,19 грн (т. 1 а. с. 26).
Відповідно до пункту 2.2 вказаного договору за користування земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки землі, що становить 1 837,00 грн, а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га. Строк видачі орендної плати: до 30 грудня кожного календарного року. Орендар може перенести термін виплати орендної плати тільки за умови погодження з орендодавцем. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації.
Пунктом 2.3 договору оренди визначено, що його укладено строком на 14 років. Початок дії договору - з моменту державної реєстрації. Договір може бути припинений у будь-який час за взаємною згодою сторін. У разі припинення дії договору до закінчення польових робіт та збору врожаю, земельна ділянка повертається орендодавцю після повного завершення збору врожаю, що знаходиться на орендованій ділянці.
Земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, розташована на території В`язівоцької (на теперішній час Вербківської) сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на виконання умов договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року була передана орендодавцем орендарю 30 березня 2009 року (т. 1 а. с. 27).
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року у справі № 185/1023/14-ц визнано мирову угоду від 04 червня 2014 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна», на наступних умовах:
1. ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна», в особі директора Норенко Ю. М., домовились розірвати договір оренди земельної частки (паю) ділянки, укладений 30 березня 2009 року та припинити його дію з 01 листопада 2014 року;
2. ТОВ «СНП-Україна», в особі директора Норенко Ю. М., здійснює повернення ОСОБА_1 об`єкт оренди - земельну ділянку за № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, кадастровий номер 1223583000:01:002:0495, розташовану на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі акта прийому-передачі у строк до 01 листопада 2014 року у стані придатному для використання за цільовим призначенням;
3. ОСОБА_1 зобов`язується повернути ТОВ «СНП-Україна» книжку пайовика, яка знаходиться у неї, після проведення повного розрахунку за користування земельною ділянкою протягом 2014 року;
4. ОСОБА_1 свідчить, що у неї немає матеріальних та інших претензій до ТОВ «СНП-Україна» щодо розрахунків з орендної плати за період з 30 березня 2009 року по 31 грудня 2013 року, які проведені у повному об`ємі та за взаємною згодою сторін;
5. ТОВ «СНП-Україна» зобов`язується сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою за 2014 рік грошовими коштами у сумі 3 943,07 грн у строк до 01 листопада 2014 року;
6. ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання провести встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, виготовити і встановити межові знаки на зазначеній земельній ділянці за власний рахунок, у строк не пізніше 31 грудня 2014 року;
7. 3 01 листопада 2014 року договір оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року зі ОСОБА_1 , зареєстрований у Павлоградському РВ «ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельним ресурсам» 20 липня 2010 року за № 041012701594, підлягає зняттю з реєстрації (т. 1 а. с. 24, 25).
15 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «СНП-Україна» земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,8380 га, розташовану на території В`язівоцької (на теперішній час Вербківської) сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, вартістю згідно кадастрової оцінки державного органу земельних ресурсів, яка на момент укладення договору становить 164 151,09 грн (т. 1 а. с. 31 - 32).
Відповідно до підпункту 2.2.1 вказаного договору за користування вказаною у договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 3,5 % від грошової оцінки землі, проте у будь-якому випадку не менше ніж 8 000,00 грн за повний календарний рік.
Підпунктом 2.2.2 вказаного договору передбачено, що вказана у цьому договорі орендна плата також коригуватиметься орендарем шляхом видання наказу орендарем без внесення доповнень до договору у наступних випадках: у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати;у разі індексації законодавством грошової оцінки землі.
Відповідно до пункту 2.4 договору строк видачі орендної плати - до 30 грудня кожного календарного року.
Згідно пункту 2.6 договору, договір діє до 31 грудня 2030 року. Початок дії договору з моменту державної реєстрації. Договір може бути припинений у будь-який час за взаємної згоди сторін. В разі припинення дії договору до закінчення польових робіт та збору врожаю, земельна ділянка повертається орендодавцю після повного завершення збору врожаю, що знаходиться на орендованій ділянці.
Також встановлено, що право оренди земельної ділянки зареєстровано 11 вересня 2015 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Вершиною П. А. на підставі договору оренди землі від 30 березня 2009 року та додаткової угоди до нього від 15 червня 2015 року. Підстава внесення запису в державний реєстр: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24574221 від 19 вересня 2015 року, прийняте державним реєстратором Вершиною П. А. (т. 1 а. с. 33, 34).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 175 ЦПК України (у редакції, чинній на момент затвердження місцевим судом мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.
У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 5 статті  3 Закону України «Про виконавче провадження»  (у редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
Однак Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255 положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.
Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди  вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися  до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. 
Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Позивачем не було надано суду доказів які б свідчили наявність в діях відповідача обману по відношенню до неї.
Умовами мирової угоди передбачено, що   ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна», в особі директора Норенко Ю. М., домовились розірвати договір оренди земельної частки (паю) ділянки, укладений 30 березня 2009 року та припинити його дію з 01 листопада 2014 року. 
Разом з цим, ні 01 листопада 2014 року, ні у подальшому письмової угоди про розірвання договору сторонами вчинено не було, натомість товариство продовжувало користуватись земельною ділянкою, позивач отримувала за це плату, а у подальшому було укладено додаткову угоду до договору оренди землі.  
Враховуючи ті обставини, що з 01 листопада 2014 року та у подальшому сторони не вчинили жодних дій щодо розірвання договору оренди земельної частки (паю) ділянки, укладеного 30 березня 2009 року, а подальші дії сторін після затвердження мирової угоди, свідчать про продовження орендних відносин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення місцевого суду та відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що рішення у справі було ухвалено без урахування правових висновків викладених у  постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 372/1886/16-ц, оскільки встановлені фактичні обставини у цій справі є відмінними щодо справи, яка є предметом касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді 	А. І. Грушицький    В. С. Висоцька	
 	  І. В. Литвиненко