ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/4195/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буряк Олени Миколаївни на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 р. (суддя Хилько Л.І.) в справі № 340/4295/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання  протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березень 2018 року; стягнення індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. у сумі 139 922 грн. 67 коп. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абз. 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078;  стягнення  судових витрат у вигляді правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.04.2019 року включно, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.04.2019 року включно, в задоволені решти позовних вимог відмовлено, стягнуто на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт  вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав  для зобов`язання відповідача провести індексацію  грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. у сумі 139 922 грн. 67 коп. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абз.4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078 через не надання доказів того, що у вищевказаному періоді відповідачем проведено нарахування індексації грошового забезпечення позивача, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при виконанні свого обов`язку, у тому числі щодо обрахунку належних сум та застосування показників базового періоду під час індексування доходу, оскільки такі докази повинен був надавати відповідач. Зазначає, що ефективним способом захисту права позивача було б саме  застосування  базових місяців січень 2018 р. та  березень 2018  р. Також вважає безпідставним зменшення судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, адже відповідачем не  подавалось клопотання про зменшення розміру таких витрат.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач  проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2019 №42-РС (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2019 №78 (по стройовій частині) позивача з 07.04.2019 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.
Листом від 21.07.2020 №10/1183 відповідач на заяву позивача (вх.№3265 від 10.07.2020) стосовно виплати індексації грошового забезпечення повідомив, що індексація доходів здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Індексація не є обов`язковою складовою    грошового забезпечення, вона не входить до його складу і здійснюється у випадках, передбачених законом та згідно з Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Також повідомив про те, що індексація грошового забезпечення виплачувалась до 01.12.2015 р. та продовжилася виплачуватись після 01.03.2018 р. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства  підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, тому  не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення є протиправними, що обумовлює зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за  період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. Задля відновлення порушеного права позивача суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію його грошового забезпечення за вищевказаний період.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. у сумі 139 922 грн. 67 коп. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абз.4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078,  суд першої інстанції вважав необґрунтованими з тих підстав, що  на момент звернення до суду з цим позовом порушене виключно право позивача на отримання індексації, при цьому доказів наявності спору щодо суми такої індексації суду не надано, як й не надано доказів того, що у вищевказаному період відповідачем проведено нарахування індексації грошового забезпечення позивача, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при виконанні свого обов`язку, у тому числі щодо обрахунку належних сум та застосування показників базового періоду під час індексування доходу.
Судом першої інстанції не взято  до уваги наведений у позові розрахунок індексації грошового забезпечення, згідно з яким позивачу в період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. належить до виплати 139 922,67 грн., оскільки у межах даних спірних правовідносин сума індексації повинна бути розрахована безпосередньо відповідачем, та відноситься до його виключної компетенції.
Також суд першої інстанції  дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню до 2 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив  військову службу за контрактом у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2019 р. №42-РС (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Наказом від 08.04.2019 р. №78 (по стройовій частині) позивача з 07.04.2019 р. виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.
За  період служби  з  01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. позивачу не здійснювалася виплата індексації грошового забезпечення.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. базового місяця – січень  2008 року, а за період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березня 2018 року відповідно до абз. 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.  
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Абзацом 2 частини 4  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ)   встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до частин  2, 3  статті  9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1     Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом статті 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).
Згідно п. 6 Порядку № 1078     виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства має бути  обов`язково нарахована та виплачена.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не проведена, суд  погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. включно, зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. включно.
Суд визнає правильним висновок суду першої інстанції  про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 07.04.2019 р. у сумі 139 922 грн. 67 коп. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 07.04.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абз. 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078, та  зазначає наступне.
Судом першої інстанції правильно вказано, що на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме отримання індексації грошового забезпечення.
Вище судом встановлено, що відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення, відповідно, на час звернення до суду між позивачем та військовою частиною відсутній  спір щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчислення індексації.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. 
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної  законом  компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Оскільки у спірному періоді відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, відсутній між сторонами спір про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення, тому судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Стосовно доводів апелянта про безпідставність зменшення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6  000 грн.
Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2  000 грн.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати  на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 КАС).           
За змістом частини другої  статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до  закону  досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За змістом частин третьої – сьомої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник позивача підтверджує розмір витрат на професійну правничу допомогу наступними доказами: договором про надання правничої допомоги від 08.07.2020 р. №03/08-07, укладений між адвокатом позивачем та АО «Модум», додатковою угодою №03/08-07 до договору, актом виконаних послуг від 24.09.2020 р., прибутковим касовим ордером від 24.09.2020 р. про отримання від позивача  6 000 грн. 
Враховуючи опис виконаних робіт, наведений в акті виконаних послуг, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що такі послуги адвоката як надання консультацій, узгодження правової позиції та опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців є складовою послуги із складення позовної заяви про стягнення індексації грошового забезпечення військовослужбовця.
Оскільки ця справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання, є справою незначної складності, позовні вимоги задоволено частково, суд визнає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем, не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), відповідно вважає, що судом першої інстанції правильно стягнуто на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2  000 грн.  
Доводи апелянта стосовно безпідставності зменшення судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, адже відповідачем не  подавалось клопотання про зменшення розміру таких витрат, суд визнає хибними та зазначає, що саме до компетенції суду належить оцінка та вирішення вимог, зокрема, щодо відшкодування судових витрат.    
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буряк Олени Миколаївни на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 р. в справі № 340/4295/20 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 р. в справі № 340/4295/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19.04.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 19.04.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко